I mörkret med #51

Anna: Det här är I mörkret med. Sveriges och troligen världens enda podcast som spelas in i totalt mörker.

Ulf: Hallå, hej, Anders! Tjena och välkommen.

Anders: Tack.

U: Har du varit på en sån här mörkerrestaurang förut?

And: Nej, jag har faktiskt aldrig varit det. Jag frågade min fru om hon hade varit det, det hade hon inte heller varit.

U: Så det är premiär idag.

And: Mycket premiär.

U: Det är egentligen inte så... Egentligen är det ju bara en restaurang som är släckt och mörklagd, men det finns ju vissa saker som är bra att tänka på, t.ex. att stänga av telefonen eller om du har något annat som det lyser om. 

And: Jag lyser inte. Verken jag, telefonen eller klockan lyser.

U: Jättebra. Nämen du, ska vi kanske rentav gå in och börja? Om du känner dig redo.

And: Ja, vi går in.

*Vinjettmusiken spelas*

A: I det här avsnittet ska ni få möta en spännande gäst och entreprenör. Det var i samband med värmeböljan 2018 som livsförändringen kom och han på riktigt förstod hur illa det är med vårt klimat. Han bestämde sig för att göra något åt det, och idag driver han A Good Company som utvecklar, tillverkar, designar och säljer hållbara vardagsprodukter. Nu ska ni få möta honom, och vi bjuds även på en utbildning i hur man kan tänka och agera kring hållbarhet och återvinning. Det här I mörkret med Anders Ankarlid.

And: Du hittar här som din egen bakficka, tänker jag. 

U: Jag brukar säga att vi har tur så kommer vi till rätt ställe, så jag hoppas på tur. Nu går vi genom en liten dörr eller vad jag ska kalla det. Och så kommer vi in i ett rum där Anna faktiskt sitter.

A: Hallå.

And: Tjena!

U: Om du skulle gå rakt, jag tar den hand du håller med, så har du ett ryggstöd där. Då tycker jag att du ska försöka slå dig ner på den där stolen.

And: Du, det gör jag så gott. Oj! Jävlar, jag missade. Ja, den var lågt ner. Det var en vanlig stol. 

A: Du får ta det försiktigt.

And: Det var en vanlig stol.

U: Det var en vanlig stol.

A: Vad trodde du att det skulle vara?

And: Jag vet inte. Jag fick för mig att det var en barstol.

A: För att du såg dem där ute säkert.

And: Ja, så kan det vara. Oj! Där var micken också.

U: Hörni, Anna och Anders, jag lämnar er en stund, så kan ni bekanta er med varandra är mitt förslag.

A: Välkommen, Anders.

And: Tack!

A: Hur är läget idag?

And: Jo, men det är bra faktiskt. Jag vaknade, det är väldigt ovanligt, men jag vaknade faktiskt halv eller kvart i åtta på morgonen. Jag brukar vara en riktigt sån morgonräv i vanliga fall. Jag sov med ett nytt sånt tyngdtäckte som jag har skaffat.

A: Oj, vad spännande!

And: Ja, det var jätteskönt. Och så sov min fru med alla barnen i någon form av ormgrop, för hon har varit sjuk så hon saknade de lite. Då fick jag sova i ett av barnets rum, så jag sov nästan som att man är på resa. Jag är full av energi, så du får... Lycka till!

A: Ja, vi ska ju berätta här för alla som lyssnar att vi kom i kontakt med varandra på Linkedin. Det var ju du som kontaktade mig och sa att du hade hört podden. Sen så pratade vi ganska länge, ett  telefonsamtal och så bestämde vi att du måste komma hit.

And: Ja, och så glad är man över det.

A: Hur känns det nu, då?

And: Ja, men bra.

A: Berätta vem du är.

And: Ja. Snart 40 år, vilket känns ganska kul. Det har ändå varit bra 39 år, såklart lite upp och ner och sådär. Jag har tre barn. Vi bor i Vasastan. Min bakgrund kort. Vi startade det här företaget hösten 2018. Vi lanserade i mars 2019. Innan det så har jag varit entreprenör i nästan hela mitt liv med allt vad det innebär. De djupaste av dalar med både konkurs och likvidation och jag har fått låna på lägenheten massa gånger, till såklart motsatsen till det. Det har väl lärt en mycket signifikant. Min pappa har också hållit på i hela sitt liv, nu är han pensionär. Min farfar hade samma problemgen eller riskomedvetenhet eller hur man nu definierar det, kanske bara entreprenörskap. Så det är jag.

A: Företaget som du startade, det heter A Good Company.

And: Exakt.

A: Vi ska också komma in på vad det är för någonting. Men när skulle du säga att du trivs som fisken i vattnet?

And: Det finns väl två delar. Det är ju så att för min del så är ju familjen och den delen av livet jätteviktigt. Det kan vara att man tittar på film med barnen, då trivs man ju otroligt bra. Sen har jag ju lärt mig att träning är viktigt för mig för att hantera stress och allmänna demoner, så det är också ett område som man trivs i. Det är en av få saker där jag har lärt mig att om jag kompromissar med det så blir liksom de andra delarna i livet väldigt lidande, så det försöker jag ju hålla mig till. Sen så är ju jobbet viktigt. Det är många som skäms över det, att man tycker att jobbet är viktigt. Det finns ju någon kultur i Sverige med jante att vi ska bara räcka till och vara lagom och sådär, men jag tycker att jobbet och den drömmen vi har med det här företaget är superviktigt. Det betyder väldigt mycket för mig privat på alla plan, ekonomiskt och emotionellt, men också att det är viktigt för att jag tycker att vi gör viktiga saker. Så där trivs jag verkligen som fisken i vattnet också.

A: Jag är ju precis likadan. Det kände vi nog när vi pratade innan vi sågs här. Det har vi gemensamt, att vi brinner för någonting. Så då blir ju jobbet roligt. Det är klart att får man jobba med det man brinner för så är det ju roligt.

And: Jag tänkte på vilken möjlighet att jobba med något som man får så mycket energi av. Det är ju sällan så. Man sitter ju nästan varje... Det ska man ha med sig om man funderar på att starta ett företag, hur mycket jobb det är. Det finns ingen ”easy way”, utan det är verkligen mycket slit hela tiden. Det är högt och lågt. För mig i alla fall så skulle det vara bristande om man skulle göra det men inte känna att man bygger sig själv som människa. Det är säkert många som har det så, och då hoppas jag att de har andra perspektiv eller andra delar i livet som berikar dem på samma sätt som det faktiskt gör för mig. 

A: Det är ju så spännande. Du sa ju här också i början att du kommer ifrån en entreprenörsfamilj och det är väl också såhär... Entreprenör är väl också många gånger att de brinner för det de gör. Du har ju gjort massa olika saker själv. Det var därför du kunde kaffemaskinen här ute också.

And: Ja, det är såna grejen man gör när man är entreprenör när man startar, för då har man ju inte råd att ta lön. Då jobbade jag i en bar här uppe på, ja det är inte precis här, men på Götgatsbacken under ganska lång tid och jobbade krog. Så det var ju sättet. Man var företagarna och viktigt. Då hade man också mycket mer prestige. Då kunde man t.ex. få för sig att när man har företag så ska man ha skjorta på sig. Det var ju bisarra grejer som man aldrig skulle hålla på med idag. Men då gjorde man ju det till fyra eller fem och sen jobbade man ett kvällspass till två på morgonen eller som jag gjorde lite senare, jobbade från 21 till 05. Sen var det sova tre timmar och sen säga: ”Nej, men jag är superpigg.” Jag tror också att man hade mer energi då, när man var typ 23, 24, 25. Då hade man ju mer driv. Man behövde inte sömn på samma sätt. Nu blir man ju helt tokig om man inte får sex, sju timmar i alla fall. Det är något som man inte heller vill kompromissa med idag, men då var det ju lite skitsamma.

A: Vad var det för företag som du hade vid sidan allt annat jobb då?

And: Då hade vi ett företag som egentligen inte hade någon tydlig plan. Vi gjorde massa olika evenemang. Vi köpte ett konkursbo från det som var Vattenfestivalen, om du kommer ihåg det.

A: Ja, absolut. Jag hann ju aldrig upp på det. Jag bodde ju i Skåne du.

And: Ja, det kanske inte var någon stor brist. Delar utav det köpte vi och förvaltade och tog ut en massa andra festivaler och sådär. Ska man definiera de fem åren så var det ett sätt att hustla sig fram. Sen blev det något seriöst i slutändan. Det blev en e-handel, ett varumärke och sådär. Men de första åren var ju väldigt trevande. Det tror jag var oerfarenhet, men också ett ganska bra sätt, att man var så himla opportunistisk. Vi gjorde allt i princip. Varje chans som fanns sprang man på. Nu som den 40-åriga personen av sig själv så är man hu mycket mer strukturerad. Man gör en grej och försöker göra den bra istället. Då var man ju ”all over the map”. 

A: Du är ju uppväxten med, vad sa du, både pappa och farfar som var entreprenörer?

And: Ja, precis. Min farfar var ju en jätteduktig ingenjör. Han tog fram de blöjorna man har idag som man knäpper runt dem. Det var en del av hans innovation på SCA. Han gjorde massa konstruktioner kring den här fina Pripps-fabriken som fanns vid, var ligger det, ut mot E4:an precis innan Södertälje. Så han har verkligen varit en sån här smart ingenjör. Jag tror inte att han egentligen var ens ån duktig entreprenör, för han flyttade runt sig familj på massa olika ställen och så. Men han var en väldigt duktig uppfinnare, om man får säga så. Sen vart min pappa entreprenör. Vi går igenom kort hela min livshistoria. Men kort så hade vi det väldigt gott ekonomiskt ställt. Sen kom 90-talskrisen och vi fick flytta från en villa till en lägenhet i Brandbergen som var då och är nu ett område med ganska många utmaningar. Nu är man ju glad för det, för dels landade vi ju på fötterna... Det var ju verkligen tyvärr inte alla som gjorde som gick i den skolan eller bodde i den miljön. Men det var ju berikande så till vidare att man fick träffa jättemånga olika nationaliteter, äta mycket olika mat. Man blev väldigt tacksam över... Vi bodde ju fyra stycken i en lägenhet, och jag hade ju kompisar där de bodde 12 på mycket mindre yta.

A: Hur var det för dig att komma från en villa och förmodligen där människor runtomkring hade det ganska gott ställt, och sen hamna i Bredäng?

And: Ja, Brandbergen.

A: Ja, Brandbergen, förlåt.

And: Jo, men det var väl... Det som var tufft med det var att man gick kvar i samma miljö fortfarande. Det är ju så basala saker, men det kan betyda något för ett barn ändå. Från att kunna följa med på skidresor eller vad de nu var, till att man visste som barn att det där var inget alternativ just nu. Sen fick man ju skuldsanering och min pappa och min familj hämtade sig. Men jag kan också tycka att det som det lärde mig mest var hur lite pengar betyder någonting, för jag var nästan glad att pappa var hemma mer. Som barn, det är verkligen så... Det tänker man själv nu när man har tre barn, hur lite de bryr sig om det som är materiellt. Det är vi vuxna som vill ge dem mycket saker för att visa kärlek, men de skiter ju i vilket, begagnad overall eller ny overall. Sen kanske det skiljer sig när man blir 12, 13, 14 och yta börjar betyda någonting, men i stort så tyckte jag inte att det var något... Det var snarare berikande att man lärde sig att livet går ändå, även om det är tungt. Jag kommer ihåg att första julen så gick man ju från julen innan med allmänt slöseri på alla plan vad de gäller konsumtion till att jag tror vi fick en julklapp. Men barn förstår ju och även jag, jag var inte något speciellt barn, men barn förstår ju vilka lägen det är i livet. Det var inte så att jag och min brorsa tjatade på pappa och ville ha mer grejer. Det var några pusselbitar där som ändå är väldigt viktiga för hur jag är som person, med att man försöker vara generös om man har det gott ställt. Man försöker hjälpa personer som kanske inte har det så gott ställt. Men också att man inte bryr sig om pengar överhuvudtaget.

A: Om du inte hade hamnat i det där skedet då att ni flyttade till Brandbergen och att det blev helt annat med pengar och så, tror du att du hade kommit till den insikten ändå?

And: Det vet jag faktiskt inte. Det jag verkligen lärde mig är att man kan resa sig, även om man är nere för räkning. Det är en själv som avgör hur väl man lyckas ta sig framåt. Den delen, att det går när man är nere... För ens pappa är ju oftast för män eller för pojkar är ju den man idoliserar mest. Det kanske är såklart också mamma, men för mig var det så i alla fall, för jag tyckte att han var så duktig och tog hand om familjen. För jobbet blir ju som det är för mig nu, det blir ju en del av ens identitet, och så försvinner den från en dag till en annan, men att man faktiskt kan återhämta sig från det. Jag tror att den delen... Jag vet inte hur man får den insikten annars. Man kan ju få det genom ett ”faceplant”, genom att man själv utsätts för det, men den delen... Jag tror att det spelade väldigt stor roll för vem jag har blivit som person.

A: Men hur var det för din familj då? För det måste ju ha varit jättetufft.

And: Jag tror det var jättejättetufft faktiskt, och det var tufft på många plan. Min pappa, i och med att vi hade det väldigt gott ställt innan var ju också... Han har tre syskon, flera utav dem har verkligen varit på kant i livet med olika typer utav utmaningar med allt från droger till rotlöshet eller sådär. Så han, eller vår familj, har varit stöttepelaren i den förlängda familjen, om man får säga så. Det var nog jättetufft för de. Jag tror kanske inte att min pappa riktigt återhämtade sig från det där. Det har man kanske sett lite mer nu, att han också har fått olika typer av utmaningar. Han kanske dricker lite mycket. Det finns ju saker som till slut kommer ikapp än. Det är ju ett generellt problem som vi kanske inte har lika mycket i vår generation, men de är ju på något sätt känslomässigt handikappade. Det är ju livsfarligt att prata om känslor. Superläskigt att visa sig skör. Det har ju inte vi på samma sätt idag. Jag har mycket tajtare, närmare relation med nära vänner där man kan visa precis alla de där sidorna, i stället för att hålla det inom sig.

A: Skönt.

And: Men jag tror att det var jättetufft, och tufft för mig bror. Han är ju fem år äldre än mig, så hade fattade ju mycket mer. Han var väl 14 eller 15 när det här hände.

A: Du sa att ni ändå återhämtade er, att du har lärt dig att man kan gå ner på botten och sen ta sig upp från det igen. 

And: Ja, det tar ju tid. Det var ju 90-talskrisen. Det var ju inte så att det var jobb överallt, utan det var ganska tufft att hitta nästa ställe att skapa försörjning. Jag vet inte riktigt hur de löste det, men jag kan anta att vi fick hjälp av socialen och sådär. Jag har inte grävt i det. Om de vill prata om det så har jag varit öppen, men jag har inte velat gegga i det för mycket. Sen fick han ett vanligt jobb och han fick skuldsanering och då får ju familjen en bättre ekonomi. Så till slut så kom vi ju på fötter i termer av att vi som familj kom ju på samma standard som ens andra vänner. Från kanske bättre till väsentligt sämre till att efter några år komma till ungefär samma nivå. Det är starkt. Det är många som går ner sig fullkomligt, kan jag tänka mig, när en sån viktig del av ens personlighet försvinner och dras bort. Jag tror att det finns väldigt mycket skam i att när man har varit försörjaren med stort F för så många människor eller alltid varit den stabila personen till att man känner att man är längst ner i hierarkin.

A: Du, Anders, innan vi hoppar in på ditt företag och miljö och klimat och alla de här spännande frågorna, nu har vi redan kommit ifrån med många spännande frågor, så ska vi ta in Ulf igen. 

And: Kul!

A: Är du här, Ulf?

U: Vem vet, vem vet.

And: Vem vet.

A: Du är smygande som en fis, höll jag på att säga. Man hör inte dig. 

U: Nej, men jag har gått över till strumplästen helt enkelt.

A: Jaha, det är det.

And: Ja, vad det det... Ninjan!

/skratt/

A: Jag gör tydligen det också hemma, för tydligen, min sambo, som ser det är ofta han bara ”Ah!” och så står jag där.

U: Här har du ett glas, och sen har du en flaska där.

And: Herregud.

U: Till vänster har du en öppnare på en servett. Bortom här ställer jag en skål också som du får undersöka. 

And: Nu tar jag min gamla bar-skills då.

/skratt/

And: Det löser sig. 

U: Det brukar låta rätt fint när man häller bubbel.

A: Ja, det gör ju det.

And: Ja, det låter fint. Lite som en bäck. 

A: Ja.

And: Får man provsmaka?

U: Det får du absolut göra. Sen tycker jag att du ska provsmaka framför allt i skålen. Herr Bar-man, är det okej om jag snor öppnaren och ger till Anna?

And: Jadå. Här är den. Hur skulle du äta det här, Ulf?

U: Det där skulle jag...

And: ...äta med händerna?

U: Ja.

And: Huvet ner bara!

A: Ja, precis.

U: Nej, huvud ner ska du inte ta.

A: Nej. /skratt/ Hur var det där, då?

And: Jo, det var gott. Är det nån svartvinbärsgrej?

A: Nej, men hyfsat nära.

And: Hyfsat nära?

A: Ja, du är liksom på bärhållet.

And: Är det blåbär?

A: Nej. Det är två olika, tror jag, men du har säkerligen prickat det som är bäret, låter det som.

And: Det var väldigt gott i alla fall.

A: Det är hallon.

And: Hallon?

A: Sen är det en variant till. Jag tyckte att jag kände skillnad på konsistensen, men det är ju jag, för det är ju typ i samma godispåse.

And: Jag känner en anissmak, lakrits.

A: Ja, det är det.

And: Är det fredags-smågodis?

A: Ja, det är fredagsgodis, fredagsmys.

And: Fy fasiken, vad härligt! Bästa ”ever”!

A: Ja, det här är veganskt godis.

And: De brukar vi köpa, tror jag. 

A: De var jättegoda, tyckte jag när jag testade dem.

And: Har ni läst innehållsförteckningen på vanligt godis?

A: Nej, du vet, det där är ju ett problem när man inte ser, så det kanske är en blind-bonus att man slipper.

And: Ja, det är verkligen... Du får då aldrig någonsin be din sambo att läsa upp vad det innehåller.

A: Det jag vet är att i den typen av godisar som du äter nu, att hade det varit icke-veganskt så hade det varit massa gris och grejer i.

And: Ja, precis. Det är vanligt att det är det. Och sen är det ju mycket odlade löss. Ja, det är så sjukt äckligt. Innehållet i det är ju förskräckligt. Det är lite som korv. Man ska aldrig fråga vad som är i korv. Det här var väldigt... Jag gillar godis i alla fall.

A: Men då får berätta, Anders. Du jobbar ju med ditt företag nu, A Good Company. Berätta vad ni gör.

And: Vi tillverkar, designar, produktutvecklar och i förlängningen säljer hållbara vardagsprodukter som är lika snygga som andra vardagsprodukter som inte är så bra för miljön. Jag har faktiskt tagit med mig en låda. Du hade ju med dig något till mig. Vi får kolla alldeles strax, tänker jag.

A: För du måste ju berätta bakgrunden till det här först.

And: Ja, men ska vi börja där, då?

A: Ja, det tycker jag.

And: Sommaren 2018 var jag i mitt liv... Vi hade två barn. Vi bor på somrarna på en gård. Det låter superfancy, men det är där min fru är uppvuxen. Hon är adopterad från Indonesien, hon och hennes bror. Men de är uppvuxna på en gård precis på gränsen mellan Småland och Östergötland. Den här gården har tio kor. Den är jätteliten. Det finns en liten sjö. Det finns en liten å. Det är ett rött hus och ett gult hus. Vi bor i det röda huset och mina svärföräldrar bor i det gula huset precis över vägen. Superpittoreskt. Där har vi valt att inte ha TV. Nu finns det internet, för man har barn som verkligen älskar internet över allt annat på jorden. Men vi har valt ett liv där som är mycket mer ute i naturen, lek med det som finns än att vi tar stan dit. Sommaren 2018, jag vet inte om du kommer ihåg den, men den var ju jättejättevarm. Det var fläkt-sommaren.

A: Jo, men det gör jag. Det var väldigt varmt. 

And: Då på landet är det ju först jättenice, för då tänker man att Frankrike har kommit dit. Franska Rivieran har flyttat till Östergötland. Det var ju jättevarmt i vattnet. Man kunde sola och bada i en insjö som blir rätt varm. Jättehärligt. Men det finns ju också ett antal djur på den här gården, inte många, ungefär tio kor. Är det varmt under lång tid så mår djur väldigt, väldigt dåligt. De har inte alls samma förmågor som vi har med att svettas. De här korna går ut året runt och de friströvar och håller marken fräsch. Det är deras uppgift, de ska hålla marken fri. De är inte där för att bli kött sen, utan det är det som är deras uppgift. Men problemet är att när det är så varmt, jag tror medeltemperaturen under juli var typ 27, 28, vilket var 5, 6 grader mer än vad det ska vara. Det var ju hysteriskt varmt. Då växer ju ingenting. Gräset är ju i vanliga fall grönt och härligt och det finns rätt mycket, men det var ju knallbränt. Det växte ingenting. Det var snustorrt. När man gick på det så knastrade det under fötterna. Sen normalt sett på sommaren så dricker de ur en å som går uppifrån en källa som inte har torkat ut på 150 år, i alla fall enligt min svärfar. Jag antar att han har rätt. Den var också jättetorr. Så vi fick lägga fruktansvärt mycket tid på att hålla de här djuren i dugligt skick. För om man är bonde så har man ju ansvar för djuren, och man har ju lika nära band med sina djur som bonde som man har med sina barn. De är som en del utav familjen. Så vi fick köra dit vinterensilage, de här stora balarna. Vi fick köra 500 liter vatten om dagen till badkar som man fick ställa ut. Det där fick mig att tänka: ”Vad är det här med klimatförändringarna?” Jag kan verkligen i efterhand tänka att ”Hur kan jag ha missat det här öppna målet som bara har varit överallt?” Klimatförändringarna har det varit snack om sedan 2010, 2011, men jag har helt ignorerat det innan.

A: Varför tror det att du har gjort det?

And: Jag tror att jag har varit egoistisk. Saker som är makro, som är abstrakta och går över lång tid tror jag att vi människor har väldigt svårt att ta in. För mig var det att jag verkligen behövde det här ”faceplantet”, jag behövde komma så nära för att klara av att börja reflektera. I augusti någonstans där jag började sätta mig in i vad som egentligen händer med vår planet, för alla människor och alla djur och alla ekosystem runtomkring om det blir de här 1,5, 2, 3 graderna över medeltemperaturen som är nu. Vad innebär det? Jag blev ju deprimerad, i princip.

A: Jag tyckte också att det jätteskrämmande, för det var ju då också som alla bränder pågick. Jag hoppas och tror att det var många som fick en tankeställare.

And: Jag hoppas det. Det är som med pandemin nu. Nu är den ju tillfälligt på paus. Det går två dagar och så har man glömt bort hur det var. På ett sätt är det en styrka, för det är så folk kommer ur trauman, tror jag. Men det blir ju också extremt destruktivt för oss som ras. Vi lär oss ju ingenting utav historien. Men för mig blev det i all fall... Jag var någon form av konsult då, management-konsult. Jag hade det jättegott ställt ekonomiskt, reste mycket. Vi som familj kunde i stort sätt göra vad vi ville, men jag kände att det inte går längre. Jag kan inte fortsätta åka till London varannan vecka. Jag kollade upp hur mycket utsläpp jag hade genererat de sista åren, och det var ju verkligen skandal. Jag bestämde att det här måste vi hugga tag i. Jag kan inte lägga mina bästa år i livet, även om man kanske tänker att alla år är ens bästa i livet, men jag kan inte lägga de framtida åren på något som är så fruktansvärt ogenomtänkt och monetärt. Det var inte riktigt heller så som jag är som jag är som person, för det är oviktigt för mig utifrån det vi pratade om innan, så på det sättet är det lite felaktigt kontext. Så funderar man på vad man kan göra åt det här. Man kan ju antingen välja Greta Thunbergs väg och försöka påverka människor genom aktivitet och aktivism, men det kändes inte riktigt som mitt sätt. Det är inte så som jag är som person. Man skulle kunna ge sig in politiskt, men det kändes som att det inte heller skulle passa mig så bra. Då landade det in, att en sak som vi människor har ganska lätt att påverka är ändå konsumtion, för det är något som vi som människor gör aktiva val med varje dag. Vi väljer vilken mjölk vi vill köpa, vilken tröja vi vill ha, vilka varumärken vi vill supportera. Då föddes den här tanken om att starta ett företag som verkligen kan prata till de stora massorna, beskriva de viktiga frågorna, vara väldigt utbildande men också ge kunder och människor alternativ så att det blir lättare att göra rätt helt enkelt. Så det blev gnistan för A Good Company.

A: Ja, vad häftigt. Innan vi kikar på dina grejer som du har med dig, jag är jättenyfiken, så ska vi ha lite musik först av Ulf.

And: Det kan vi gärna göra.

A: Så gör vi en sån cliffhanger för alla som lyssnar. 

And: Jag ska dricka lite mer vatten, det gör jag ju här under tiden. Där var glaset. 

U: Den låt som jag känner att jag ska sjunga nu det är en låt som heter ”Jag är bäst ändå”

*Ulf spelar en låt*

Jag har slagits med mig själv för att nå fram till säker mark
Har slagits med mig själv i djupa vatten
Nu har jag kämpat färdigt, jag är oslagbar och stark
Kan ta mig fram genom mörkret i natten

Och det har kostat svett och tårar och blod att hamna här
Jag ber inte nån om ursäkt för att jag är den jag är
Om du tvekar kan du låta bli
Då vill jag hellre gå
För jag är bäst, jag är bäst ändå
Den bästa du kan få

Jag blir ganska sliten, polityren har åkt av
Jag förlorade den i närkamper med livet
Om jag inte håller måttet, om du ställer högre krav
Har vi ingenting gemensamt, det är givet

Och det har kostat svett och tårar, mitt blod att hamna här
Jag ber inte nån om ursäkt för att jag är den jag är
Om du tvekar kan du låta bli
Då vill jag hellre gå
För jag är bäst, jag är bäst ändå
Den bästa du kan få
Den bästa du kan få

Det har kostat svett och tårar, mitt blod att hamna här
Jag ber inte nån om ursäkt för att jag är den jag är
Om du tvekar kan du låta bli
Då vill jag hellre gå
För jag är bäst, jag är bäst ändå
Den bästa du kan få
Den bästa du kan få
För jag är bäst ändå

And: Herregud. Bra jobbat!

A: Passande låt, känns det som.

U: Ja, men när jag har lyssnat på din väg och din historia så kändes det som att... Vi går genom livet, i mitt och Annas fall har vi tappat synen och fått på något sätt hitta vägen ut det, och du har gjort det på många andra sätt, hittat vägen hur situationen som har känts såhär: ”Wow, shit! Hur går man vidare ur det här egentligen?”

And: Ja, men den var fin. Är det du som har skrivit den?

U: Ja, jag fick den här texten skickad till mig av en blind kvinna som är psykolog. Och jag kände bara att ”Shit, den där tonsätter jag.”

And: Den var otroligt fin. Och bra pipa hade du. Fantastiskt.

U: Tack!

And: Får jag utmana dig nu då, Anna?

A: Ja!

And: Nu har jag tagit med en liten låda här. Jag har tagit med lite olika produkter som vi har men också som konkurrenter har. Jag tänker att vi kan ägna tid åt att känna lite på dem och sen kan vi då om vi får togan i också ha lite utbildning om möjligheter till återvinning och sånt där.

A: Superbra! Kommer du känna skillnad nu, då?

And: Jag hoppas det! Vi får se. Jag kan dra kontexten. Jag har med några mobilskal. Jag har också med vad våra skal görs utav. Jag hade ett alternativ att ta med vad konkurrenters mobilskal görs av men jag tänkte att det var lite hög risk för dig med råoljan, slammet utav oljan. Det luktar som finkel och det är lätt att man spiller och det är svårt att få bort.

A: Nej, det kanske inte är så bra här inne.

And: Nej, men det känns som att det inte var idealkontext för det. Sen har jag tagit med lite olika tandborsthuvuden. Vi gör ju vår utav bambu, och så har jag tagit med några av våra konkurrenters av olika material. Där får man vara lite finurlig och känna på alla detaljer och sådär. Och sen ska vi avsluta med, om vi fortfarande tycker att det här är kul, så har jag tagit med en cylinder med det pulver som vi tillverkar våra anteckningsböcker av. De tillverkas av återvunnen och nermald sten.

A: Det låter ju jättekonstigt.

And: Ja, det är väldigt konstigt. Men jag skickar över. Jag har ingen aning om hur långt bort du sitter, men du får ta din hand. Här är då en burk!

A: Vi hittade varandra direkt.

And: Ja, visst!

A: Vad är det här nu då?

And: Det där är en burk som du kan öppna. Sen ska du också få två produkter.

A: Ska jag börja öppna burken? Det här är ju jätteroligt.

And: Ja, men spill inte ut den. Det kan lukta lite. Vad tänker du, då?

A: Oj, alltså det är ju jag som brukar utsätta gästerna för sånt här. 

And: Ja, men precis. Så är det när man bjuder in en galning. 

A: Ulf, du får komma in och hjälpa till. /skratt/

And: Ulf, du kan faktiskt få... Jag har med mig lite eget här. Kom nära mig här. Jag tog med lite extra. Här får du ta.

A: Jag tänker mig att det är olja...

And (till Ulf): Lukta och känn vad du tror att det är. Få se om jag får tillbaka burken, Anna.

A: Jag sätter på locket igen.

And: Stoppa ner fingrarna i den.

A: Ska jag stoppa ner fingrarna i den?

And: Ja, det kan du göra.

A: Jag blir inte kladdig?

And: Nej. 

A: Det är ju några kvistar... 

And: Ja, ta ut dem och lukta lite. Känner du något, Ulf?

A: Alltså jag är så dålig på sånt här. 

U: Det luktar som vatten... Det har ingenting med sjö att göra?

And: Nej, ingenting med sjö att göra. 

U: Det är något gräs eller något sånt.

A: Det känns ju liksom fräscht.

And: Ja, exakt. Det där är svenskt lin, resterna utav lin. Vi köper det av en bonde utanför Eskilstuna. Han säljer ju själva fröet. Det är det man har i musli eller grenola. Det säljer han till där man handlar mat. Men resten utav plantorna, det är en ganska stor del utav plantan, är inte så värdefull. Det finns inte så mycket avsättning för det. Man kan ha det för att hästar ska gå på det i paddockar och sådär. Det som är så härligt med lin... Det är ju ett svenskt klassiskt material och om man driver jordbruk så brukar man blanda sin areal så att man kanske har hälften vete och hälften lin, och så byter man sädeslag mellan de där för då blir jorden väldigt bra. Det där kan man då tillverka, så nu kommer nästa grej. Det är en som är vår...

A: Ska vi byta burken?

And: Ja, jag kan ta tillbaka burken. Det är lite överkurs det här, så jag känner att jag är på delvis djupt vatten, men vi fortsätter ändå. Nu ska du då få gissa. Du kommer att få två grejer utav mig. Den ena är våran produkt och den andra är en konkurrents produkt, då är det viktigt att du får känna tänker jag, vilka material kan det vara, hur många material kan det innehålla. Jag kan säga att vårt material, den produkten du får från oss, den innehåller bara ett material, det här linet. Där fick du nog en, tror jag. Har du båda nu?

A: Ja, jag har båda. Alltså, den ena känns ju väldigt glansig, som om det skulle vara lackad nästan fast det är det ju inte. Det känns ju lite som plast båda två. Den här som är lite lackad är också lite annat material på insidan av skalet. 

And: Ja, precis.

A: Det känns nästan som ett sånt sittunderlag man har ibland när man är ute och vandrar typ.

And: Om du känner långt ner på skalet, känner du att det finns någon annan grej också?

A: Ja, där är det något märke.

And: Ja, det sitter en metallbricka där, faktiskt. En liten metalbricka.

A: Ja.

And: Om du känner andra mobilskalet du har i handen. Hur känns det?

A: Det känns likadant. Rent. Det känns nästan som att i plasten är det något mönster.

And: Ja, precis. Det är lite tryck på. Det du kände på nu senast, det som hade ett litet tryck på sig, är vårat lin-skal.

A: Det som inte är lackat, ja. För det hade jag gissat på.

And: Det som inte är lackat, precis, för det blir lite mattare. Vi har inte heller något innermaterial. Ingen fleece, inga skyltar. Anledningen till det, om man tar det väldigt enkelt, är att om man pratar ut ett återvinningsperspektiv eller till och med ut ett cirkulärt perspektiv som våra mobilskal är, då är det väldigt viktigt att hålla fraktioner rena.

A: Vad är fraktioner?

And: Det är till exempel om du tänker på det andra skalet så har vi en fleece. Det är en typ av plast. Sen har du, jag vet inte exakt vilken det är men det kan var PP, polypropen. Det kan också vara TPU, kanske till och med de två blandade. Sen har du den lilla metalskylten. I en sån liten produkt som vägen 20 gram har man tre olika plaster. Tyvärr då, kan man säga, så betyder det med 100 % säkerhet i Sverige att det enda man kan göra med den där produkten om man vill återvinna den är att elda upp den. Den kan bara bli lite energi, i bästa fall. Det här är liksom ett ganska stort problem, rent generellt sätt. För att man vill att det ska kännas bättre eller vara lite bättre, så har man tagit den enkla vägen ut och blandat olika typer av material. Det är ungefär som med kläder, om man blandar naturliga material med syntetiska, t.ex. bomull eller elastan, då är det fruktansvärt svårt att separera dem, för fibrerna gifts ju ihop. Medan vi, i all vår produktutveckling, prioriterar att välja enskilda fraktioner så långt det är möjligt.

A: Så det här som jag håller i min hand som är ert är gjort av det där linet som jag höll i?

And: Ja, av det linet som du fick känna och lukta på. Hade jag tagit md mig den här råoljan... Det luktar fruktansvärt starkt. Det sticker i ögonen, och om du håller ner huvudet där i 30 sekunder så kommer du börja må illa. Det är det andra skalet. Det kan man förstå, att det är inte så himla bra. Nu ska vi ge oss in på nästa test.

A: Vill du känna du också, Ulf?

And: Ja, det ska du få göra. Det som är kul med de här materialet... Jag skickar över en annan grej till dig. Det är samma material, hur man kan göra en annan typ av applikation. Det där är då exakt samma typ av material.

A: Det är en julkula.

And: Exakt! Vi har börjat det här året. Det här kommer i vinter, julkulor av det här materialet. Det är mycket bättre än de flesta julkulor som finns på marknaden. Det är det som är så härligt med produktutveckling som gör att jag brinner så mycket för det här, för när man väl hittar någonting då kan man använda det på ganska många sett.

A: Så den här julkulan är också gjord av lin?

And: Ja, det är den.

A: Den gillade jag.

And: Den är härlig, visst är den det?

A: Ja, verkligen.

And: Den kan man måla på också. Det gjorde vi i julas när vi testade det här. Den finns i både stjärnform och en rund form. Vi hoppas kunna sälja de här. Tänk vad härligt då. De är helt cirkulära, vilket betyder att om man skulle tröttna på de här julkulorna eller om de skulle gå sönder, då kan man bara skicka de tillbaka till oss eller så kan man lägga dem i sin kompost om man vill. Eller om man då inte har en egen kompost så kan man åka till vilken återvinningscentral som helst som har industriella komposter. Hur man än vrider och vänder på det där materialet så är det bra för planeten så länge man inte slänger det i soporna, vilket i och för sig heller inte är så farligt eftersom att det är ett naturligt material ungefär som vanliga hushållssopor. Vill du vara med på nästa test, Ulf? Jag hör dig ändå. Jag vet ju fasiken var du är, men du är här någonstans. Då får du göra såhär, Ulf. Du tar den här, tandborsthuvudet för Philips eller Oral B. Den andra är från oss. Här kommer de till dig, Anna. Du får ta emot dem. 

U: Det är ganska lätt att känna vilken som förmodligen är ditt material, för den känns som de andra produkterna.

A: Det känner jag ju igen, det här materialet, för jag har haft bambutandborstar.

And: Ja. Om du känner i, Ulf, du som ligger lite före Anna, tror jag. För du har inte öppnat din förpackning än, va?

A: Jo, jag har öppnat den.

And: Om ni känner i... På ovansidan så har ni ju borsthuvudena. Om ni går längs med produkter och känner på insidan av produkten, det vill säga det man sätter på själva eltandborsten. Känner ni några skillnader där? Man får ta ett lillfinger eller någonting. Man kanske inte kommer in så långt.

A: Nej, det gör jag nog inte.

And: Jag kan beskriva. Det ena är ett traditionellt eltandborsthuvud från antingen Oral B eller Philips. Vi har tagit fram alternativ som är gjorda utav bambu istället. Men det som är så konstigt med de traditionella eltandborsthuvudena är att jag tror att de innehåller fem olika material. På insidan, det vi inte riktigt lyckades med, där finns en liten metallbit och den är till för stabilitet, och så går det upp en liten fjäder på insidan. Då är det exakt samma premisser. Tänk dig att du har en sån liten produkt, det tillverkas ju miljoner, miljoner, miljoner utav de är, sen har du själva borsthuvudena är gjorda av en typ av plast, oftast nylon. Sen är det som är runtomkring en hård plast, jag skulle tro att det är ABS som är en väldigt motståndskraftig plast. Men sen på insidan så ligger det massa metall. Då är det samma princip. Slänger du den där i plaståtervinning...

A: Ja, det hade jag nog gjort, kan jag säga.

And: Ja, det skulle jag också gjort innan jag hade den kunskapen. Man kan i princip inte återvinna den. Den kan bara eldas upp eller hamna på soptippen. Det är också förmodligen ny plast. Det har alla de här stora företagen. Jag ska inte tala illa om dem, men alla de här stora jättarna har ju alternativ. Man kan ju använda återvunnen plast, vilket åtminstone är bättre än ny plast. Men den är lite dyrare, och då väljer majoriteten av dem att fortsätta med den här nya plasten.

A: För man tjänar pengar på det.

And: Ja, du får lite bättre marginal. Det är därför det i Sverige återvinns mindre än 10 % av all plast. Alla pratar ju om att det är återvinningsbart, men om mindre än 10 % de facto återvinns på grund av att det blandas material, exakt det som vi går igenom nu, då skulle jag nästan våga hävda att det inte är återvinningsbart.

U: Det är väldigt mycket fler detaljer på den här plastsaken.

And: Ja, det är mycket pill.

U: Mycket småjox.

And: Man ska ha mycket färger för att separera mellan olika familjemedlemmar och det andra och det tredje. Vi har istället bambu, som är ett utav våra favoritmaterial. Det är ett gräs. Det växer från planta till full storlek på ungefär två år. Ett träd tar 40 år ungefär. Det är väldigt bra på att fånga koldioxid. Men sen på insidan, tack vare att det är ett naturligt material... Vi gör dem lite, lite tajtare och när man för första gången sätter på den på sin eltandborste, oavsett om det är Oral B eller Philips, så kan det vara lite svårt. Det där är något som konsumenterna har kroniska problem med. Har det varit på ett sätt ska det fortsätta vara på det sättet. Vi försöker vara edukativa och säga: ”Men tryck bara första gången, för då öppnar materialet sig lite och sen sitter det jättebra.” Vi har hållit på med det här tandborsthuvudet i över ett år. Tyvärr är det så lång tid det tar att komma rätt. Den håller. Det är det som är det fina med den produkten. Bambun kan hålla eltandborsthuvudet, för det blir ju rätt mycket friktion, i ungefär 2,5 månad.

A: Sen är det ju ändå dags att byta.

And: Ja, sen är det ändå dags att byta. Nu ska vi göra sista...

A: Men jag måste fråga en sak här.

And: Ja.

A: Borsten här på bambun. Vad är det gjort av?

And: Vi har i det här fallet valt ett återvunnet nylon. På alla parametrar är vår produkt bättre. Den innehåller bambu och den innehåller återvunnen nylon, inte ny nylon. Så det finns lite plast, men det är ganska lätt att bryta bort den där delen. Om man skickar tillbaka den till oss så kan vi separera nylonen från bambun, för det är fortfarande borstar kontra en hel sort. Medan om man jämför med det traditionella eltandborsthuvudet så är det fyra eller kanske till och med fem material. Så där är produktutvecklingen. Ibland kommer man inte hela vägen fram. Man måste göra en liten kompromiss och så får man ge sig tusan på att hitta ett alternativ.

A: Det måste ju kosta jättemycket pengar att produktutveckla saker.

And: Ja, det kostar mycket, framför allt i lön och misslyckande. Men det är dyrt. Det är därför vi behöver ha underliggande tillväxt i vårt företag, för vi behöver pengar. Det har inte att göra med att någon behöver en Porsche. Vi har inte alls de drivkrafterna. Däremot måste vi ha rörelsekapital eller pengar på banken för att kunna investera i alla misslyckanden. 

A: Hur löser ni det, då?

And: Genom att vi får mycket förtroende hos våra kunder.

A: Att folk köper grejerna?

And: Ja. Så det går ju bra för oss. Det har gått bra, men det har varit mycket utmaningar. Det finns en sån enorm sjukdom kring konsumtion. Vi har tappat bort respekten för hantverket och vad som går in i det. Det är precis samma sak om man är arkitekt eller om man är den som planerar vattenrör och sånt där. Man vill höra, jag vill i alla fall höra varför du valde det här och vad du valde bort. Det är relevant. Just vad det gäller produkter, då är det bara hur den ser ut. Jag tycker att vi som konsumenter måste lägga ner mera tid i våra köpbeslut och förstå den här dynamiken.

A: Ja, och efterfråga de här grejerna också, tänker jag. Fråga i butiken vad saker och ting är gjorda av. När vi skulle renovera i vår lägenhet läste vi på ganska mycket. Då fanns det ju också en möjlighet. ”Vad kan vi välja nu som både är bra för miljön och som är bra för vår egen hälsa?”

And: Ja, och det är svårt. En av de största utmaningarna där jag hoppas att vi kan ha en plats över lång tid är att vara miljömedveten och göra rätt val idag är en fråga om vilken ekonomi man har. Det är verkligen för de rika människorna.

A: Det är ju verkligen det också. Det är också ofta de som flyger mest.

And: Ja, de största utsläpparna har också råd att försöka köpa sig ur det. Hur man än vänder och vrider på det... Blir det två grader varmare på den här planeten då kommer vi alla dela det problemet, rik som fattig. Men jag tycker att de som har det bättre ställt de behöver ta ett större ansvar, göra mera saker, gå i bräschen. Vi som varumärken som försöker... Det är en av de stora missionerna vi har, att tillgängliggöra de har produkterna för fler. Vi hoppas kunna öka våra volymer för att kunna sänka våra priser så att fler människor får möjlighet att kunna köpa produkter som är bättre för miljön. Är du redo för sista testet?

A: Japp. Jag låter det ligga här så länge.

And: Ja, gör det. Det här är riktigt risky, ska jag säga. Jag häller ner det i den här godisskålen, hoppas jag.

A: Är det något godis kvar?

And: Nej, jag tog ut dem, tror jag. 

/skratt/

And: De är någonstans, lite oklart var, ska jag tillägga. Respekten för er som hanterar vardagen har ju ökat bara genom den här övningen med kanske 10 000 % för det här var inte lätt. Nu tror jag att jag har hällt det i godisskålen. Det här är då... Här kommer den.

A: Ja, jag har den.

And: Stoppa ner fingrarna där i. Lukta kan du göra också. Jag tror inte att det luktar så mycket. Du kan få lukta här, Ulf.

A: Nu luktar det lakrits, men det är kanske godiset.

And: Du kan lukta här dock, i den här cylindern. Så ska jag hälla ut lite på dina händer här också sen.

A: Vad är det...?

And: Det här är svårt. Jag ska se... Jag häller ut på min hand först, för då kan jag kanske känna lite om det... 

A: Det som var i skålen här nu, är det det som Ulf får där på handen.

And: Ja, i sinom tid.

/skratt/

A: Ja, det är bra att du gör det här i mörkret, Anders! Det ska vi påminna lyssnarna om!

And: Alltså, det här... Nu fick ni det. Vad känns det som?

U: Potatismjöl.

And: Ja, det är ganska likt faktiskt.

A: Potatismjöl? 

And: Det är inte potatismjöl, men det är samma feeling, att det blir väldigt mjukt.

A: Ja, ja. 

And: Det är lite som babypuder eller kanske om man tränar på gym när man har sånt här kalk.

A: Det blir väldigt mjukt.

And: Ja, det där är alltså det som vi tillverkar våra anteckningsböcker av. Det där är gammal sten som är nerhackat till små, små... Ja, till ett puder.

U: Oj, är det sten?

A: Det tror man ju inte.

And: Marmor är det mesta. ”Compundet” är väl liksom kalciumkarbonat. Det finns mycket i babypuder också. Men det här materialet kommer ifrån Taiwan. Där är det varmt. Det är en medeltemperatur på nästan 30 grader året runt. Där vill man ha vita hus, precis som i Grekland. Det finns väldigt mycket marmor och kalksten och den typen av naturligt vita stenar. När man bygger de här husen så blir det rätt mycket sten kvar. Det är svårt att timea in. Det är som när man bygger stenhus i Sverige. Det ska vara bit på bit på bit. Återigen  köper man en restprodukt som inte har någon annan avsättning, maler ner den till det här pudret och i en kombination med luft och tryck få ut det här som papper. Det är helt otroligt.

A: Har du pappret med? Jag blev jättenyfiken!

And: Ja, men jag har inte det här inne. Jag har det i min ryggsäck, så om ljudteknikern kanske kan gå in med ryggsäcken. Han får gå in i min ryggsäck. Det ligger en... Det har som en lädertouch på utsidan. Han ser ju och sitter i ljuset. 

A: Ja, men Janne, hur du oss så kan du ju...?

U: Jag går ut som en kurir.

And: Om man återigen jämfört med traditionellt alternativ som tillverkas utav papper. Papper tillverkas utav pappersmassa. För att tillverka pappersmassa behövs det massa vatten och jättemycket kemikalier. Vi har ju nettoöverskott på träd, men så är det ju tyvärr inte över hela världen. ”De-forestation” eller att man tar ner för mycket träd är ju en av de absolut största utmaningarna för klimatet. Träd är ju nästan det enda som kan suga ner och behålla koldioxid. Så om man då istället kan göra det av ett material som inte har någon avsättning och inte kräver något vatten, för det finns väldigt lite färskvatten på jorden, och inte några kemikalier. Nu ser inte jag det och inte du heller, men det är ju naturligt vitt, så man behöver inte heller bleka pappret.

A: Jaha.

And: Kolla, här kommer ryggan.

U: Här kommer ryggsäcken.

And: Nu ska vi se. Den här har man ju öppnat rätt många gånger. Här kan du känna på det här pappret. Här ska vi se... Där är din hand. Om du känner på det, och sen ska du få en penna också. Jag ska se till att den... Där. Känner du att det är lite...? Jag vet inte hur mycket du skriver på papper.

A: Nu ska jag visa dig, för när man jobbar med punktskrift... Jag skriver ju aldrig på papper förutom när det är punktskrift. Här ska du känna. Det är väldigt hårt. Det måste vara ganska tjockt också.

And: Det här kan bli blött, va?

A: Vad sa du?

And: Vad händer om det här blir blött?

A: Ja, det är ju inte så jättebra.

And: Då kan jag promota stenpapper, för det är vattentätt. Om du spiller något på det så är det bara att torka av.

A: Men det här kändes väldigt mjukt.

And: Ja, det är väldigt mjukt.

A: Sen var det ju snyggt med de rundade kanterna. 

And: Här kommer en penna. Så om du skriver, du kan ju bara kludda någonting, så kommer du att känna när du skriver att det är lite speciellt att skriva på.

A: Nu ska jag ju säga att jag inte skriver så ofta, så jag är ju inte rätt person.

And: Jag förstår.

A: Jag skulle säga att känns strävare.

And: Ja, det skulle jag säga att det inte gör.

A: Nej, det är som sagt... Fråga inte mig, för hur ofta skriver vi med papper och penna?

And: Ja, men det är mycket sant. Det här är ju... Nu känner man sig ju lite dum. Men i och med att det inte innehåller några fibrer så blir det inget motstånd i pappret. Det glider oavsett vilken penna man här. Det här är ingen speciell penna.

A: Nej, pennan var ganska tunn, ska jag säga.

And: Pennan är gjord av nersmälta kalasjnikovs, så det är en av våra nyckelprodukter.

A: Är det sant?

And: Ja, det är det faktiskt.

/skratt/

And: Man kan lämna in dem i El Salvador under amnesti en eller två gånger per år, och så gör man ett pulver av det. Det kan man i sin tur göra ”metal-injection” till och få ut en pennkropp, så det där är en...

U: Jag får lite krita-känsla när man skriver.

And: Ja. Många ska jag säga som skriver på anteckningsböcker... Jag tänkte innan vi började att alla skriver väl på sin telefon eller sin Ipad eller så, men det är faktiskt en växande kategori för många uppskattar att man är mer närvarande i möten när man skriver för hand. Det visar också respekt för man tar emot budskapet mer än när man sitter och kluddar med sin telefon.

A: Jag kan säga att det är en av de sakerna jag saknar med att inte se längre, att sitta och anteckna med papper och penna, för det blir ju dator och telefon då.

And: Får man fråga en fråga till dig?

A: Absolut.

And: När tappade du synen?

A: Jag var 24.

And: Får man fråga varför också? Det kanske du redan har berätta 20 gånger.

A: Ja, jag har säkert berättat det tusen gånger i podden.

And: Ja, men jag har hört det noll gånger.

A: Jag har en reumatisk sjukdom som jag fick som barn. Jag satt i rullstol till och från som barn. En satte det sig den här reumatiska sjukdomen på ögonen i form av kroniska inflammationer, enkelt förklarat. Idag har jag proteser på båda ögonen. På tal om det så finns det ju proteser i plast, i akrylat och sen finns det proteser i glas. Jag har i glas. De är blåsta för hand. Det är också lite intressant, för när jag fick ta ställning till om jag skulle ha... Jag har haft glasproteser i många, många år, men då är det ju många som har det här akrylatet nu. Men jag kände att jag inte ville ha plast i min kropp.

And: Finns det några risker med glas om det skulle gå sönder eller är det så härdat att det inte gör det?

A: Alltså, man kan tappa om man tar ut dem. De skulle kunna gå sönder. Sen tycker en del att det är kallt på vintern.

And: Vad tycker du, då?

A: Nej, jag har inga problem med det. Jag tycker att det känns väldigt naturligt.

And: Det man ska ha respekt för är att plast är ett fantastiskt material.

A: Ja, det är det verkligen.

And: Det är en utav de stora innovationerna som vi har tagit fram. Sen är det ju ett problem att man då vill göra allt utav det. Man vill göra kläder och man vill göra ditt och datt. Men det finns verkligen applikationer där plast är det bästa alternativet. Men just i konsumentprodukter och när man blandar naturligt och syntetiskt, det är då det blir tilt för jorden och inget bra för människor. 

A: För folk som lyssnar nu som kanske känner att ”Jag har inte världens bästa ekonomi. Jag har inte råd att köpa allt det här som är dyrt många gånger.” Kan man göra något som inte är så dyrt? Har du några tips?

And: Det viktigaste man kan göra om man har begränsad ekonomi är ju att köpa mindre. Det är också ett bra sätt att få bättre ekonomi. Det är jättemånga som faktiskt tyvärr mycket fler kvinnor än män, som för övrigt verkar vara mycket mer intelligenta, men som just när det gäller konsumtion så har man en kultur att man vill köpa mycket för att känna sig fin. Det blir en del av ens identitet, just om man tar kläder. Det man kan tänka på är att det oftast är bättre att köpa färre saker men som man tror håller under längre tid. Det bästa sättet är att kanske köpa second hand, för då är det ju inte någon ny produkt man använder, om man nu pratar kläder. Sen tycker jag att man får vara ödmjuk med att har man fyra stycken i en familj och man jobbar dubbla jobb, då tycker jag inte att man behöver göra så mycket. Det är fullt tillräckligt att bara vara människa. Många i Sverige lever medelklass och uppåt. Vi kan tammetusan göra bättre val med vår plånbok. Man kan nog med ganska står trygghet kan säga att kanske 15-20 % av de globala utsläppen kan kopplas till konsumtion på något sätt. Det blir lite som en demokrati. Ingens röst betyder egentligen någonting. Din röst betyder de facto inte så mycket om 6 miljoner människor röstar, men det betyder också allt, för att om ingen tar ansvar om ingen gör sin del, då har vi ingen demokrati. Det är precis samma sak med konsumtion, tyvärr. Om alla bara tänker att ”Jag kan ändå fortsätta som jag har gjort. Det spelar ingen roll vad jag gör. Jag behöver inte återvinna. Jag behöver inte välja mer klimatsmarta alternativ eller sätta mig in i varför jag ska köpa det där kontra det här.” Då blir det ingen förändring.

A: Nej.

And: Det suger tyvärr inte... Inte för att vara taskig mot människor, men det duger inte att säga att politiker ska stå för de stora förändringarna för politiker följer det som människor vill. Det är så man blir politiker. Man är duktig på att uppfatta det. Så länge inte väldigt många människor visar vägen så kommer det inte hända någonting. Det är samma sak för företagsledare. Så länge företagsledare fortsätter att prioritera omsättning och vinst och tillväxt så kommer vi sitta i en otroligt jobbig sits. Jag hade ju panik 2018 för att jag tänkte ”Hur blir det för mina barn?” Det var liksom den stora grejen, men det är inte frågan om det längre. Det är frågan om hur det blir för mig. Långt svar, ska jag tillägga, på din fråga om vad man kan göra som individ.

A: Varför har ni döpt företagen till A Good Company?

And: Jag har haft det namnet liggande, ruvande sen början utav 2000. Jag har alltid tyckt att det är ett fantastiskt namn. Det sätter också mycket krav på oss som jobbar, att vi behöver vara bra. Vi behöver göra bra saker. Det är ett namn som är lätt att komma ihåg. Jag tycker att det adderar ett perspektiv kring vad det är vi gör. Hade vi kallat oss för någonting fritt, Shell eller vad det nu kan tänkas vara. Shell har ju inte så mycket att göra med olja egentligen. Vi ville ju visa att... A Good Company, då kan man lita på att vi försöker vara ett bra företag på alla perspektiv.

A: Hela vägen, ja. Men hur upplever du att människor förstår hur allvarligt det är?

And: Utifrån hur allvarligt det är så tycker jag att vi inte förstår alls. Vårt sätt, eller mitt sätt, att kommunicera kring det här är att inbringa hopp. Om man tar Greta Thunberg som verkligen 10 av 10 personer tycker att allt hon gör är bra, men hon har ju valt en väg som är arg och provokativ. Jag är inte säker på att de här lättkränkta vita männen som sitter och bestämmer som hon pratar med, att det är rätt metod för att nå dem. Jag säger inte att den är fel, men jag tror att det också finns andra sätt att påverka.

A: En sista fråga innan vi ska börja avrunda, Anders. Det handlar ju också om att ha kunskapen. Jag började själv läsa på en del för ett par år sedan. Det var säkert också där i samband med 2018, och bland annat bytte ut tandborsten. Jag hade ingen aning om att man kunde köpa bambutandborstar. Om du ska skicka tips till lyssnarna, om man ska läsa på utan att bli helt ”Ah!”

And: Det man kan göra om man vill göra bättre val med sin plånbok är att man kanske försöker lista först kring vad det är för vardagsprodukter man verkligen behöver och hur mycket av de vardagsprodukterna man behöver. Sen kan man väl ta en och en. Det som är så härligt med hållbarhet är dels att det ger en positiv känsla. Det tror jag du kan känna när du köpte bambutandborstar. Det känns ju bättre, så man får lite ego-boost för att man gör mer rätt än fel. Det blir mindre skuld kopplat till att man gör fel. Men det är också att kunskapen går ju krossfunktionellt över många kategorier. Nu har jag kanske lärt dig lite om lin och att det är ett jättebra material och lite om bambu och kanske lite om stenpapper. Det kommer du kunna använda oavsett om det är de här produkterna eller andra produkter. Det är det som jag berikande med kunskap generellt men också kring konsumtion, att förstår man bara de här, det är komplext, men förstår man bara de här enkla grejerna så kommer det gå att göra mer rätt. Blanda in naturliga material med syntetiska material, bara gör det inte. Vi behöver göra mer genomtänkta beslut. Det betyder nummer ett, hoppa inte på idéer, men sätt dig in i hur den här produkten är tillverkat. Många företag idag är väldigt transparenta. De som inte är det, då kan jag säga 100 % att då har man något att dölja. Då kanske man inte behöver stötta de företagen under en ansenlig tid för att visa dem att vi som konsumenter, d.v.s. jag som individ, inte ställer upp på det här. Ni måste faktiskt ställa om. Det är det enda sättet, tyvärr verkar det som som företag kommer att ställa om... Omsättning och vinst verkar vara så fruktansvärt viktigt för dem. Men skulle de börja tappa omsättning och vinst, då börjar man ta massa risk och då kommer de att tvingas att ställa om om de inte vill sluta som Kodak.

*Annons*

Stort tack till vår samarbetspartner Svensk Skrivtolkning som gör det möjligt för fler att ta del av I mörkret med genom att texta våra avsnitt. Textade avsnitt hittar du på vår hemsida imorkretmed.se

*Slut på annons*

A: Du ska få lite snabbfrågor här. Te eller Kaffe?

And: Kaffe.

A: Kött eller grönsaker?

And: Grönsaker.

A: Bok eller film?

And: Film.

A: Tankspridd eller fokuserad?

And: Fokuserad.

A: Hemmakväll eller utekväll?

And: Hemmakväll.

A: Nytt eller gammalt?

And: Gammalt.

A: Jag vet nästan vad du ska svara på vissa.

And: Ja, du får stoppa in något kontroversiellt.

A: Prata eller lyssna?

And: Prata.

A: Och sen sista: ljud eller mörker?

And: Ljus. Var det taskigt? Nej.

/skratt/

And: Det är så mycket mörker i livet.

A: Man får säga precis... Det är ju... Jag gillar ju ljuset även fast jag är i ett ständigt mörker höll jag på och säga, men det är jag ju inte riktigt heller. Hur har det varit nu att sitta här?

And: Fantastiskt. Gud, vad stor grej. Jag har ju gjort ganska mycket poddar och samtal och sånt genom åren. Det är väldigt avslappnande att sitta i mörkret.

A: Ja.

And: Det känns som om jag är på spa. 

/skratt/

And: Sen har det också varit att man får prata om ämnen som man tycker är kul. Det är alltid berikande. Jag får energi utav det jag gör i min profession. Jag hoppas att du också får det i ditt jobb.

A: Ja.

And: Det vad otroligt speciellt.

A: Hur tyckte du att det gick nu att visa dina grejer här i mörkret?

And: Visa är kanske inte det ordet jag hade valt, men jag tyckte faktiskt att det gick okej. Både du och Ulf var ju väldigt bra på att ta emot och Ulf var ju väldigt tydlig med var han och så. Det tror jag underlättar. Annars hade jag varit mycket med räddhågsen, mycket mer försiktig om man får säga så.

A: Jag tycket att du var jättesmidig. Jag blev så förvånad. Eftersom jag inte ser att vi sitter i mörker, så får jag ju påminna mig själv att vi faktiskt sitter i mörkret och det är en liten utmaning när man ska börja hantera prylar, så är det ju.

And: Ja, men jag har lagt dem i olika... Dels kommer jag ihåg hur jag har lagt dem i lådan, det kan man inte göra till vardags, men sen har jag också lagt dem... Stenpappret la jag i en lång cylinder. Den andra grejen la jag i en burk, som jag dessutom hade satt en liten klisterlapp på, så jag gjorde det lite lätt för mig.

A: Så du tänkte innan att ”Nu ska jag in i mörkret och kunna hantera det här.”

And: Ja, jag tänkte om de är i en låda och det liksom är helt mörkt, då måste... Det enda jag har då är att känna på någonting. Mobilskalen och linet det kan jag känna på i sömnen och veta vad det är, men just vad det gäller innehåll i burkar... Då måste man ju öppna burken först för att verkligen kunna göra det. Med den ena så valde jag en längre cylinderburk och för den andra valde jag en lite mer kort och tjock princip, men också markerad. Kanske som blindskrift, fast på ett enkelt sätt.

A: Ja, men bra där, Anders! För det är ungefär så som vi behöver tänka. På schampo och balsamflaskan, som ju ser likadana ut, då kanske jag sätter någonting på så att jag vet vad som är vad eller väljer olika format, som du säger.

And: Jag såg det från din... Han som du har gjort några poddar med. Han som är på Tiktok. Nu kommer jag inte ihåg vad han heter.

A: Fatmir!

And: Jag såg på några efter att jag hade lyssnat på ett av era avsnitt, så tittade jag på vad han sa och han berätta hur han gjorde när han lagade mat och jag tänkte dels på vilken ”effort”. Hade jag varit i hans situation hade det varit mycket mer Fordra.

A: Det är därför jag låter min sambo laga mat. /skratt/

And: Det är smart. Men det var ju så fantastiskt vilka system som han hade och man kände mycket tacksamhet att han kan sprida de där systemen. Sen blev ju jag,  på ett egoistiskt plan...  ”Gud vad skönt att den där delen i livet är så lätt.”

A: Men det häftiga är ju att det mesta går ju att lösa.

And: Otroligt, och han var så positiv.

A: Ja, det är han. Här kommer gästboken.

And: Gästboken kommer. Oj, hej och hå! Det har gått... Jag har inte slagit i så mycket grejer än, men nu blev det lite mer sammelsurium.

A: Känner du där är ett sånt här band i mitten?

And: Vänta, jag måste se. Där är bandet, ja.

A: Och sen på, nu ska vi se, höger sida för dig sett kan du skriva vad du vill, så att vi vet att Anders Ankarlid har varit här.

And: Jag är så dålig. Jag försökte rita ett hjärta här längs ner. Jag får kritik från barnen att jag är så dålig. Ni tror jag faktiskt att jag gjorde det här.

A: Ja, vad skrev du nu, då?

And: Ja, jag skrev ”Var snäll” var det sista. ”Ställ om, gör rätt, var snäll.”

A: Oj! Skrev du så mycket? Imponerande.

And: Ja, det kan ju... Det är inte lika säkert att det står det. Jag har ju också tandläkarskrift, så det är inte säkert att blev var så.

A: Tack snälla, Anders.

And: Hur var det här för dig, då?

A: Jätteintressant. Jag hade ju kunnat sitta länge till och höra mer om allt. Jag tycker att det verkligen är jättespännande. Tack så jättemycket, Anders, för att du kom hit och utbildade oss alla också lite mer om det här.

And: Ja, tack för att jag fick komma. Det var en stor ära, faktiskt. Jag har skrutit om det här hemma också.

A: Det är bra.

And: Det är kul också när man lyssnar på någonting själv, att få vara en del utav det. Det var jätte... Tack så mycket för att ni hade mig.

A: Tack för att du lyssnat. Gillar du I mörkret med så får du gärna sprida våra avsnitt på våra sociala medier och betygsätt oss gärna i din podcastapp. Nu tar i mörkret med ett uppehåll, och vill du vara säker på att inte missa när nya avsnitt släpps så är vårt tips att prenumerera på I mörkret med i din podcastapp. Ljudtekniker för I mörkret med är som alltid Jan Dahlqvist. Med detta tackar vi för oss. Ta hand om er och på återhörande.