I mörkret med #50

Anna: Välkomna till I mörkret med mig Anna Bergholtz.

Fatmir: Och mig Fatmir Seremeti.

A: Hur är läget?

F: Jo, det är bara bra. Lite stressigt, men så är det ibland.

A: Vad är stressigt i livet då?

F: Mycket jobb, mycket annat, familj, allt möjligt. Och så förbereder jag mig för mitt andra maraton som är i Köpenhamn i maj. Jag ska försöka få in ett par mil löpning i veckan också.

A: Jag sitter ju i vår nyrenoverade lägenhet nu. Äntligen!

F: Ja, hur känns det? Ni har ju hållit på ett tag.

A: Ja, vi har hållit på ett tag. Det är lyxigt. Nya köksluckor där lådorna bara trillar ut. 

F: Kul!

A: Jag hade lite problem med mikrovågsugnen igår för att den är ny, med nya knappar och sådär. Den är inte helt digital, men man kan ändå göra vissa inställningar. Jag lyckades värma på lunchen, men sen lyckades jag inte få mikron att stanna. Den körde på.

F: Nej, vad jobbigt!

A: Den fick gå fast jag lyckades ta ut maten. Det är kanske inte bra med sån strålning.

F: Men det är sån där grej som jag tycker att jag har fått mycket frågor om på Tiktok: hur klara man egentligen sånt som blind? Nu när du har renoverat så har du verkligen varit med att valt sakerna själv. Vad tycker du är viktigt i ett kök när man ska ha nytt eller renoverar och så? Numera är det väldigt vanligt med touch på spishäll och allt möjligt. Det tycker ju jag är jättejobbigt.

A: Ja, men det är det ju. Nu har vi en sån där induktionshäll som det heter och det tog ett tag innan vi hittade med vanliga vred, så det har vi ju. Sen har vi ju sett till att alla apparaterna ska funka. Men vi fick ändra, för först så fanns bara det digitala och så fick vi leta upp en ny och så. Hur ser det ut i ditt kök då?

F: När jag flyttade in här så fick jag inte möjlighet att välja mina produkter själv, så jag har försökt att anpassa det så bra det går. Jag har satt såna här små, små möbel... Eller såna man har när man sätter på dörrar så att de inte ska låta för högt...

A: Ja, klisterploppar.

F: Ja, precis. Såna klisterploppar har jag satt där knapparna ska vara på spishällen eller induktionshällen. Ugnen är det faktiskt vred på, så det är väldigt skönt. Det funkar ju.

A: Ja, det är bra. Tydligen ska man kunna koppla vår diskmaskin via någon app. Nu har inte jag laddat ner appen än, men där ska man kunna se... Det beror ju på om den är tillgänglig då, för är den inte det så kan jag ju inte se hur lång tid det är kvar.

F: Precis. För våra lyssnare då så betyder tillgänglig för oss att appen är byggt eller programmerad på ett sånt sätt som gör att den skärmläsare vi använder, t.ex. Voiceover i Iphone, att appen är programmerad på ett sånt sätt som gör att talsyntesen kan ta del av informationen som vi behöver, så att talsyntesen förstår vilka knappar är vilka.

A: För är det en otillgänglig app så kan den säga ”knapp, knapp, knapp” men man vet inte vilken knapp det är. En annan rolig sak jag tänkte på... Jag var iväg och höll i en utbildning en heldag igår, ag och en annan kollega som också är blind. Vi kom dit till Rinkeby-Tensta statsförvaltning, ett sånt där stort hus. Vi kommer in i receptionen och vi behövde gå på toaletten. Vilken toa tror du att de ledsagade oss till?

F: Till handikapptoan säkert. Helt klart.

A: Ja, visst är det en klassiker.

F: Det är alltid en klassiker, det är vanligt. ”De ser inte. Vad gör vi nu?” Det naturliga är att man tänker på handikapptoan. För min del är det sista jag behöver. Jag kanske är jättekissnödig. Ge mig en liten toa där jag kan hitta toastolen fort som fan, inte ett stort jäkla rum där jag måste leta efter toastolen i en kvart. Nu överdrev jag lite, men ungefär så känns det ibland faktiskt.

A: Ja, verkligen.

F: Sen är det ju jättebra att handikapptoan finns för de som verkligen behöver det, såklart.

A: Det där att... Även om vi har funktionsnedsättningar, sitter i rullstol eller är blind, så är det ju inte en homogen grupp. Vi är olika och vi har olika behov. Både och behövs. Sist vi poddade så lovade jag ju lyssnarna att prata hår, för jag skulle ju gå till frisören.

F: Juste, och jag har också varit hos frisören sen sist.

A: Aha. Vad har du gjort då?

F: Jag brukar bara egentligen fixa till det lite på sidorna, bak i nacken och sen korta ner det lite allmänt. Jag kammar ju håret snett bakåt, snett mot sidan bakåt, åt höger. Så det är lite speciellt. Sen har jag lite virvlar och sånt som en duktig... Ja, men det behöver vara en duktig frisör som jag litar på.

A: Ja, för det där är ju verkligen sant, att man måste lita på sin frisör. Många undrar hur man fixar håret och hur man vet hur man ska färga håret. Jag har ju slingor i mitt hår, och det var ju faktiskt så en gång att när jag hade suttit där i frisörstolen så sa hon: ”Det blev lite fel här. Vi hade en ny folie till slingorna, och du fick en rosa slinga.”

F: Nej, oj!

A: Det var ju inte tanken. Man kan ju ha rosa slingor, men jag skulle ju ha blonda.

F: Ja.

A: Men hon sa det. Så nu litar jag på henne. Hon sa: ”Nej, men ge det... Det kan lägga sig av sig själv.” Och det gjorde det tydligen, annars hade jag kunnat gå tillbaka och så hade hon fixat det.

F: För mig handlar det om att lita på frisören, och sen har jag ju rätt bra koll på hur jag vill ha det. Jag säger: ”Jag vill ha det lite kortare där, lite längre där, lite så.” Och sen är det bara att fixa det liksom. Sen har jag ju hårprodukter och sånt. Jag har oftast en saltspray som jag har i håret. Det ger lite mer struktur. Jag torkar det med typ en hårfön, då får man lite mer volym. Jag har faktiskt hittat ett sånt fantastiskt bra sprayvax. Det är tydligen är ganska nytt, det här med sprayvax. Det har inte funnits tidigare.

A: Det låter smart.

F: Så kan man spraya så man inte får för mycket i håret så att det ser fettigt och kladdigt ut.

A: Nu är det ju så modernt att ha allt bakåtslickat, även som kvinna. Det är ganska fräckt. Men jag har inte vågat det. Det ska ju se fettigt ut och så, men det där kanske man skulle köra, sprayvax.

F: Sprayvax kan jag rekommendera. Jag tror att det är lite enklare om man inte ser. Man doserar rätt och du sprayar på det. Håller man den tillräckligt långt ifrån håret, ungefär 15-20 centimeter, så blir det inte för mycket heller och det sprider sig bra, så det kan jag rekommendera. Anna, du pratar ju hår och du vill ju liksom se bra ut. Vi har en fråga från Maria Nilsson i Stockholm. Hon tycker att du har en fantastiskt bra klädstil. Hon undrar om du har varit blind sen födseln, och hur man bär sig åt för att hänga med i modet. 

A: Jag har ju klassintresset hemifrån. Min mamma har alltid varit väldigt modeintresserad. Jag är ju vuxenblind. Jag blev blind när jag var 24. Jag tänkte nog inte att jag skulle tycka det var lika kul med kläder och inredning, men det gör jag ju. Det har nästan blivit ännu viktigare, för att folk inte ska tänka fördomsfullt att ”Hon vet inte vad hon har på sig” och så. Det är så himla mycket en känsla, vad man har på sig. Också när man jobbar... Jag är mycket på scen och föreläser och modererar och så. Det är jätteviktigt för mig med kläder och att det känns rätt. Sen lyssnar jag på poddar och frågar min mamma vad folk har på sig i tv och hur det ser ut på olika ställen, vad folk på stan har på sig. Du är ju också intresserad av kläder. 

F: Ja, men så är det ju verkligen. Det är precis som du säger. Ibland känner jag att vi är ju lite, nu håller jag upp citattecken som ni inte ser, inom citationstecken blir vi lite ”dömda på förhand” att vi inte kan lika mycket och inte kan vara med på samma sätt och sådär och då är det... Jag känner precis som du, att det är extra viktigt att man vågar ta steg fram. Se bra ut, klä sig snyggt och elegant, för det där första intrycket är ju så otroligt viktigt.

A: Sen tycker jag att det svårt idag med färger och så. Om någon säger att det är grönt, och så vet man kanske inte riktigt vilket grön nyans det är. Det problemet har jag haft nu. Vi har lindblomsgrönt på köksluckorna, och så har vi rutigt golv och lite svart bänkskiva och mycket som går igen, som matchar. Men så har jag en tapet i ett annat rum med väldigt mycket färg. Grönt säger du att det är. Vad är det för grön? Vad är det för gul? Vad är det för röd? För då vill jag ju matcha med gardiner och så.

F: Sånt är ju inte helt enkelt. Då får man ha någon, tycker jag i alla fall, som man kan lita som kan se och berätta och vara väldigt verbal. ”Tänk att det inte är riktigt så blått som den där grejen som du har haft tidigare.”

A: Vi har ju sett det, så vi har ju lite att relatera till.

F: Det är såklart mycket svårare om man inte har sett någonting innan. 

A: Vem har du som du litar på och frågar när det gäller kläder och inredning?

F: Nära och kära. Men sen tycker jag i affärer att man märker snabbt om en person har koll eller inte, och om någon är intresserad och sånt. Där finns faktiskt också mycket för näringslivet att lära sig. Tänk om man kunde lära sig att beskriva lite mer för någon som är blind och berätta vad som finns. Det finns faktiskt till och med pengar att tjäna här. Anna skulle ju gå därifrån med en shoppingkasse som är betydligt mer full om hon fick den typen av service, än vad hon kanske gör idag. Jag vet inte.

A: Ja, och klicka hem mer på nätet framför allt om de hade beskrivit mer. Nu är det ju mycket mönster och grejer, och man kanske fattar att det är ett mönster men inte vad det är för mönster. Jag håller helt med. Men du, jag hade en fråga till dig som jag funderade på. Vi pratade ju om det här med att märka upp konservburkar och ha koll på saker i köket och så och så pratade vi om det här med punktskrift. Du läser ju inte punktskrift. Och jag undrar: hur klarar du dig utan punktskrift?

F: Jag är ju ganska bevandrad i de tekniska delarna. Jag använder min Iphone till extremt mycket saker. Jag tar bilder och får de beskrivna, får texter upplästa, QR-koder, allt möjligt egentligen. Mina tekniska hjälpmedel hjälper mycket. Men jag har verkligen tänkt att jag måste gå en punkskrifts-kurs och lära mig. Jag kan ju väldigt lite, men jag inser att jag skulle ha stor nytta av att faktiskt kunna punktskrift. 

A: Ja, för jag använder det jättemycket. Allt ifrån att märka upp saker i köket, men framförallt i mitt jobb med manus och anteckningar och så. Jag använder också tal i mobil, som du. Jag läser inte en punktskriftsbok för det tar för lång tid, utan då lyssnar jag på ljudböcker. Men när ska du ta tag i det då?

F: Jag tänkte... Jag har ju sett att Synskadades Riksförbund har vissa punktskriftskurser på deras kursgård, så jag tänkte kanske gå en eller två helgkurs där och se om man kan lära en gammal hund sitta.

A: Varför tänker du att du behöver det, då?

F: Det är just av såna anledningar. Jag tror att det är enklare att märka upp saker istället för att ta fram telefonen jämt och läsa med hjälp av den, såna saker. Det tar ju tid att hitta rätt och pricka rätt med kameran. Sen även kring jobbet och så, att ha lite anteckningar kan ju underlätta kanske om man har de i punktskrift istället för att ha dem i telefonen. Så det är lite olika.

A: Har vi några fler frågor från lyssnare, Fatmir?

F: Ja, men det har vi faktiskt. ”Vad gör er frustrerade som blinda?” Det är en intressant fråga. Hur lång tid har vi? Vill vi ha en podd som går i 20 timmar? Men börja du med kanske en grej, så tar vi en grej var.

A: Det jag saknar mest är att typ resa någonstans helt på egen hand och gå runt och upptäcka en stad på egen hand. Det är ju så frustrerande att man behöver hjälp idag på ett annat sätt, för man vill ju inte alltid vara med någon, känner jag.

F: Jag kan vara frustrerad över att jag inte bara kan ut och cykla själv till exempel. Nu känner jag många tärningstokiga människor som älskar att springa och det är verkligen aldrig några problem att få tag i någon som vill springa ett pass, men tänk att bara snöra på sig skorna och gå ut och springa själv. Det kan göra mig frustrerad. Sen kan okunskap i samhället ibland göra mig frustrerad. Häromdagen var jag på väg till gymmet och Gibson är en ledarhund och har behov som alla andra hundar. Han sätter sig och gör sitt behov två. Jag tog upp i påsen och letade efter en papperskorg, var jag än letar så hittar jag ingen. Jag närmar mig gymmet som ligger i ett stort shoppingcenter och där finns ingen papperskorg. Vad gör jag då? Jo, men jag går fram till en buske och lägger den under busken. Jag lovar, det tar inte mer än några sekunder innan en kvinna kommer fram till mig och säger: ”Hallå, den där ska du faktiskt slänga i en papperskorg! Varför lägger du det där?” Och jag svarade: ”Om du ser en papperskorg får du jättegärna berätta det för mig. Jag kan slänga den där, eller så får du jättegärna göra det. Annars är det en sån där påse som är miljövanlig och bryts ner och allt möjligt.”

A: Och vad sa hon då?

F: Jo hon sa: ”Det finns faktiskt ingen papperskorg här. Men du ska ändå slänga den i en papperskorg.” Och jag svarade bara: ”Ha en bra dag, hejdå!” Vad ska man säga? Såna människor kan man bli lite frustrerad över, men det går snabbt över.

A: Jag har en sån här nästan kontrafråga till det här med frustration, som jag fått: Vad är det roligaste med att vara blind?

F: Oj, oj, oj. Ja... Man råkar ju ut för situationer ibland som kanske just då inte är så kul, som det här med bajset och Gibson, men som i efterhand faktiskt blir rätt roligt. Jag tror att jag har berättat i podden innan när jag stått och pratat med min egen spegelbild på en nattklubb som jag frågade var toan var. Jag hade ingen aning. En gång tamla jag ner i en sån grop som grävts upp i gatan på väg hem från krogen. Sånt kan ju vara kul i efterhand, men just där och då är det inte så kul. Eller, tänkte du något mer...?

A: Nej, men sånt kan ju vara kul. Inte när det händer, men sen. Sen är det rätt roligt hur folk beter sig och så. Jag kan märka när man går in på en offentlig toalett och man hör att det är någon som typ smyger längs med väggarna. De säger ingenting. Istället för att öppna munnen och säga att ”Det här är en ledig toa”, så säger de liksom ingenting, bara kryper obekvämt längs med väggen. Jag har också en rolig incident. Det var när jag var ute på krogen. Jag stod och dansade på dansgolvet. Jag hade vikt ihop min käpp och lagt den i en någon liten ryggsäck på ryggen och sa: ”Du är rätt full, va?” För jag såg väl ut att... Ja, jag tittade inte rakt fram och sådär. Jag svarade: ”Nej, men jag är blind.” Och han svarade: ”Ja, eller hur.” Han trodde inte på det, så jag tog fram ryggsäcken, ut med käppen och fällde ut den och han blev helt tyst. 

F: Juste!

A: Då tänkte jag att han skulle sticka för att han skulle tänka: ”Oj, shit, en blind person på ett dansgolv.” Jag tänkte att han inte skulle dansa vidare med mig, men han tyckte nog det var lite häftigt så han var kvar. 

F: Men, Maria Nilsson, som ställde den första frågan, hon undrade också över dina ögon. För om man tittar på dig så är det inte så lätt att se, till exempel för den där killen på dansgolvet, han såg ju inte på dig... Det är inte så lätt att se på dig att du inte är seende om man säger så. Hur känns det? Kan det vara frustrerande ibland?

A: Nej, alltså jag skulle nog säga att... Nu har ju jag proteser på båda ögonen, så mina ögon ser ju väldigt fina ut. De ser ju normala ut, så att säga. Innan jag fick proteser så hade jag grumligt vitt och så. Sen skulle jag nog säga att det syns på mig, för jag håller ju inte ögonen öppna på samma sätt som jag gjorde innan. Det kan jag tycka är lite jobbigt att jag inte gör, för jag vet ju att det är kan se lite konstigt ut. Men att folk inte ser att jag är blind... Nej, då får jag väl berätta om jag behöver berätta det i vissa situationen. Syns det på dig?

F: Ja, det syns väldigt tydligt. Framför allt på mitt ena öga som är mer eller mindre igengrumligt, om man säger så, typ blågrå. Det syns tydligt på mig att jag inte ser. Men jag brukar få frågan väldigt många gånger: Ser du på det andra ögat då?

A: Och där har du protes?

F: Nej, det är också mitt eget öga, men där ser hornhinnan mycket friskare ut, mycket klarare. Det är därför det ser ut som att jag ser igenom det. 

A: Har vi en sista fråga nu innan vi ska börja avrunda?

F: Det har jag faktiskt. ”Om du och Anna är på restaurang själva och ni båda inte ser, hur gör ni då för att läsa på menyn? Använder ni en app eller hur går det till?” Det är en bra fråga, tycker jag.

A: Vi har ju bara varit på restaurang ihop med andra.

F: Exakt, och då har vi ju fått menyn uppläst för oss. Men om vi skulle gå på restaurang bara du och jag så gäller det att prata med personalen på plats. Sen tänker jag... Jag hade gärna kollat upp menyn på nätet också, så man kan ju göra det innan oftast.

A: Ja, det kan man göra.

F: Men sen är det framför allt återigen det där med att få bra service från personalen, att de kan berätta vad som finns och så, helt klart.

A: Sen kan det vara ett problem om man är två som är blinda på restaurang, när man är färdigäten och ska betala notan och man ska hitta någon som ska komma med notan. Då tar man springnota! /skratt/ Nej!

F: Det är där det gäller att faktiskt för personalen att vara lite vakna, för det är inte säkert att vi är helt färdiga. Vi kanske vill ha en drink eller någonting efteråt. Det finns ju bara vinster om man är lite vaken och kommer och kollar till då och då. ”Är ni nöjda?” Det gör man på en bra restaurang, tycker jag.

A: Det tänker jag, att man ska ha ett extra öga där som personal. Annars är det ju, man blir ju väldigt verbal och får fråga sig fram. Det gör ju du och jag. Sen är det kanske inte inte alla som tycker att det är så kul, men det får man ju göra. Man får använda sin röst. 

F: Ja, så är det ju i alla andra lägen också, inte bara på restaurangbesök. Är man ute och ska hitta någonstans eller vad som helst, att man vågar ta för sig och prata.

A: Det var kul att poddam Fatmir. Det känns som att det var länge sen. 

F: Ja, det känns verkligen som om det var längesen. Men det var kul, och kul att vi har fått in så många frågor. 

A: Ja, men jätteroligt. Bra frågor. Roligt! 

F: Vill man ställa frågor så gör man det till oss...

A:...på hej@imorkretmed.se och både jag och Fatmir finns på sociala medier också, så man kan skicka dm. Vad gör du i påsk, Fatmir?

F: Oj, inte mycket. De dagar när man inte jobbar blir det att vila och gärna få in lite mer löpning nu inför mitt maraton. Det är vad jag tänker göra. Själv då?

A: Jag får skånebesök, så det blir lite fix med lägenheten med mammas hjälp, för det är henne jag litar på.

F: Ja, men okej. Schysst!

A: Så det kommer shoppas lite tyger och gardiner och sånt, och slappa också. 

F: Lite boxning blir det kanske?

A: Du, jag ska faktiskt gå min första PT-träning med boxningsinstruktör, så det var lite roligt att du sa det. Få se om jag överlever till nästa gång!

F: Exakt, exakt. Men du får ha det så bra, Anna! Så hörs vi.

A: Detsamma. Och tack till alla er lyssnare. Vi hörs!

F: Tack, hejdå!