Anna Bergholtz: Välkomna till I mörkret med mig Anna Bergholtz. 
Fatmir Seremeti: Och mig, Fatmir Seremeti.
*Vinjettmusik*
F: Hej, Anna!
A: Hallå! Det är "Stockholm calling Romania".
F: Exakt! Jag är i Rumänien och ska spela goalball igen, efter att jag har slutat en gång i tiden. Och nu gör jag en kort comeback igen för att ja, göra mitt allra bästa för landslaget igen.
A: Ja, vad spännande! Men alltså, varför gör du det? Comeback nu helt plötsligt!
F: Det är fantastiska grabbar, det är härliga ledare och sådär och jag håller ju fortfarande en bra nivå, så det känns för svårt att säga nej. Och sen är det så klart en stor ära varje gång man får ta på sig den blågula tröjan.
Men det här blir nog på riktigt det sista jag gör, tror jag.
A: Okej! För du har ju gjort comeback en gång tidigare också...
F: Ja, precis. Ja, man ska aldrig säga aldrig och sådär...
A: Säg inte det i podden nu, för Guds skull!
F: /skratt/
A: /skratt/
F: Men man får också vara lite realist, eller vad man ska säga, och inse att man börjar bli äldre också. Och det är också väldigt mycket annat som behöver göras i livet.
A: Men hur känns det, att det här är det sista du gör, nu då?
F: Ja, det är klart, det känns ju jättejobbigt man säger att det är det sista man gör, för jag älskar ju den här sporten och jag brinner ju jättemycket för de här grabbarna också.
Men å andra sidan, det finns många kapitel i livet också, så goalball är inte det enda, men det har betytt så otroligt mycket för mig, såklart.
A: Vad har det betytt då?
F: Ja, det har egentligen betytt, att jag ens lever idag är ju till stor del goalballens förtjänst. När jag mådde som sämst fanns gold ballen och killarna och tjejerna där, och de visade mig en annan väg i livet och andra möjligheter, så att det är klart att det har betytt jättemycket. Sen har det öppnat dörrar för mig i övriga livet också, så det är inte bara, vad ska jag säga, sporten och de upplevelser jag har fått genom sporten. Men, nog talat om mig, Anna! Vad hittar du på såhär i dessa dagar, när kylan börjar krypa på och mörkret...
A: Ja, precis! Mörkret är ju detsamma! /skratt/ Nej, men det är klart att man känner av att det börjar bli mörkare, även om man inte ser det, jag ser ju inte ljus alls eftersom jag har proteser på båda ögon. Så det gör man ju inte. Men definitivt känner man att det blir kallare. Just nu har jag faktiskt varit idag i radiostudion och jobbat med "Funk i P1" som har nya program nu, i P1 på torsdagar.
F: Du har ju hållit på med det där ett tag. Vad är det för någonting egentligen?
A: "Funk i P1" är ett radioprogram som tar upp frågor om hur samhället funkar eller inte funkar, när samhället egentligen ska funka för alla. Så att nu gör vi faktiskt program om den älskade färdtjänsten, Fatmir. 
F: Jaha! Den där följetongen... Helt underbart, eller hur?
A: Ja, vad tänker du om färdtjänsten?
F: Jag tänker ju, att i den perfekta världen så ska man ha en färdtjänst som fungerar som det ska och som ska ge frihet, känslan av att man kan ta sig vart man vill och när man vill, precis som alla andra. Men den perfekta världen lever vi ju inte i idag. Man kan aldrig räkna med att vara i tid till någonting, inte i tid till jobbet, till fritidsaktiviteter, till vänner eller någonstans egentligen, och så ska det ju inte vara. Det är nästan en klump i magen varje gång man pratar om färdtjänst. Och färdtjänstfrågor, så det är verkligen bra att ni lyfter det i radion på det sättet.
A: Ja, och det ironiska är att när jag började jobba som programledare för ett UR-program 2005, då gjorde vi ett program, då, om färdtjänsten, jag hade med massa mikrofoner under resor, och man fick se att det var förseningar och det var otrevliga taxichaufförer och så. Men när jag lyssnar på det nu, så var det ju ändå bättre då. Det har ju verkligen blivit så mycket sämre, och det är skrämmande.
F: Ja, det är skrämmande att det går åt det hållet när man egentligen tänker sig att vårt samhälle utvecklas och blir bättre för väldigt många människor, att en sån grej, en sån insats som är så viktig för en grupp människor, försämras.
Det tycker jag är mycket allvarligt. Men jag ser ändå ljusglimtar i form av till exempel att ni tar upp det i "Funk i P1". Och man ser även att det går att påverka, som nu, nyligen, var det ju mycket snack om de här tågutropen, till exempel, att det finns tågutrop som berättar på tåget när ett tåg går och från vilket spår. Och det här har ju Trafikverket velat ändra på och ta bort, och bara annonsera och göra uttalanden om förändringar som sker, att ett tåg har blivit inställt eller bytt spår eller sådär, vad jag kan förstå. Det här är ju problematiskt för människor som inte ser. Det är inte alla som kan använda de här digitala apparna eller vad det är. Utan de är beroende av utropen. Och så har då Trafikverket velat gå in och ta bort det här. Av någon konstig anledning! Jag förstår inte, hur man är funtad när man går in och tar bort något som funkar?! Och ingen klagar på det.
A: Ja, det är konstigt. Nej, det är så märkligt. Men folk har ju reagerat i funktionshinderrörelsen och i Synskadades riksförbund, bland annat, så nu idag kom det ju att de inte ska sluta med utropen, men att de kommer göra det ändå, när "appen funkar bättre", förstod jag det som.
F: Ja, men precis. Men det här visar ju bara att det faktiskt går att påverka, att det faktiskt går att göra något åt det här.
A: Absolut.
F: Och det ger ju oss ännu mer bränsle att ta i såna här frågor, och jobba med det här och jag menar, jag har inga som helst problem att JO-anmäla eller vad det nu är, om det behövs för att få till någon förändring eller gå ut och stå och demonstrera på gator och torg eller vad det nu är.
A: Ja.
F: Och använda mina sociala medier fullt ut, för att liksom, jag tror människor behöver bli uppmärksamma. Eller vad tänker du? Hur tänker du?
A: Ja, och jag tror också att många inte är insatta, för att, även om kollektivtrafiken blir tillgänglig fullt ut, alltså för oss då med utrop och mycket sån information, och markeringar man kan följa med sin vita käpp, så är det ju ändå så att man ska ta sig från den där bussen eller tunnelbanan till en dörr, dit man ska. Däremellan finns ju ingen, där behöver man färdtjänst om man inte hittar eller har någon energi den dagen.
F: Precis. Jag känner ju lite såhär att det gäller för oss att faktiskt prata med den vanliga väljaren, med den vanliga skattebetalaren och få dem att förstå vad som händer med deras skattepengar, att de här, ja, Trafikverket och andra, eller politiker, och politiken överhuvudtaget, de silar mygg och sväljer kameler, många gånger.
A: /skratt/
F: Ja, vad man sparar på oss, som i sammanhanget är en ganska liten grupp, i form av färdtjänst och ledsagning och utrop och allt möjligt, det är såna småpengar egentligen, och så får man igenom hur mycket annat som helst som man inte tänker på alls överhuvudtaget. Den vanliga väljaren behöver faktiskt lära sig att förstå vad det här innebär, i praktiken, för oss.
A: Det är ju så himla dumt också, för har man en fungerande färdtjänst så kan man ta sig till jobbet i tid. Och man kan jobba och betala skatt tillbaks in i systemet. Så att man måste se hela systemet, hela cirkeln, hur den sluter sig.
F: Ja, exakt. Precis.
A: Det är himla onödigt.
Men du, Fatmir, vi har fått lite frågor här som vi ska svara på.
F: Det gör oss alltid glada när vi får frågor!
A: Ja! Det är alltid roligt. Och du har lovat att du ska svara på allt!
F: Ja, det har jag lovat. Så det är bara att fråga på!
A: Det har inte jag lovat, så att du vet, om det kommer in några pinsamma eller snuskiga frågor. /skratt/ Det får du ta!
F: Jag är van.
A: Du är van från TikTok. Har du fått några snuskiga frågor där?
F: Ja, det har jag faktiskt. Ja, till exempel, hur man har sex när man är blind är en sån fråga. 
A: Ja, den är ju jättesvår! 
F: Ja, den är svår, men den frågan har ändå kommit upp. Men jag svarar då bara att jag faktiskt blir orolig över hur skolsystemet funkar, att vet man inte, vet du inte hur man har sex och testar att släcka lampan? Ungefär något sånt svarar jag.
A: Ja, de flesta har väl inte lampan tänd, som sagt...
F: Nej, eller hur!
A: Det är ju faktiskt så.
Jo, den här frågan är inte så snuskig, den tar vi, den kan jag också svara på! /skratt/ Den handlar om hur vi skriver på sociala medier. Det var en "Linda" som frågade om det här och undrade om vi har något speciellt tangentbord med punktskrift på eller om vi använder den här dikteringsfunktionen. Hur gör du?
F: Vet du vad jag har kommit på? Jag har kommit på att även seende som använder sina datorer dagligen faktiskt inte har någon aning om hur egentligen tangentbordet är uppbyggt. Att på bokstaven F och bokstaven J är där alltid en liten prick eller en liten markering som är kännbar och som man kan känna. Man kan utgå ifrån de två bokstäverna. Vissa tangentbord har lite markeringar på andra, också, om du exempelvis har ett numeriskt tangentbord så har du en liten markering på femman också. Men så gör jag när jag skriver på datorn. Jag har ju lärt mig tangentbordet utantill, och sen har jag en talsyntes som läser på skärmen, allt som jag skriver och allt som jag navigerar och vill ha uppläst och sådär. Det är en röst som läser högt vad som finns på skärmen.
Men hur gör du när du använder sociala medier, Facebook och Instagram och sånt?
A: Den där dikteringsfunktionen måste jag ju säga någonting om. För att den fungerar inte så jättebra, att man pratar in på Siri då. Och det fungerar absolut inte med skånskan, har jag märkt! /skratt/ Så det vågar jag inte riktigt använda. Du vet, en gång, nu kommer det faktiskt lite snusk här, en gång skulle jag skicka, det var ett SMS, så det var inte sociala medier, tack och lov, men då hade jag lite brått, jag skulle skicka till min ledsagare och så skulle jag fråga henne om ifall hon kunde följa med när jag skulle gå och röntga mig. 
F: Aha... /skratt/
A: Så du kan gissa vad det blev? "Kan du följa med när jag ska gå och runka?"
F: Oj! /skratt/ Ehh... Oops!
A: Så dikteringsfunktionen går bort. Och det finns ju inga punktskriftstangentbord, utan jag har ju lärt mig, precis som du, tangentbordshållning på datorn, men jag använder ofta telefonen, och då gör jag så på sociala medier, för att det ska gå lite fort så har jag ett vanligt Apple-tangentbord kopplat till min mobiltelefon. Och det är ju samma där. Det är ju samma där. Där är det också ploppar på vissa bokstäver och så.
F: Precis, men man kan ju faktiskt också använda det vanliga, ja, vad ska man säga, tangentbordet i IPhone, och då sveper vi med fingret mellan bokstäverna och skriver in, det tar ju lite längre tid såklart.
A: Ja, det gör ju det.
F: Så det är därför vi använder ett vanligt tangentbord när vi sitter och svarar på kommentarer på sociala medier och så. Men det är inte alltid man har tangentbordet med sig, när man är ute på språng och sådär, och då kan man ju använda sin telefon.
A: Ja, eller diktering, och det kan ju bli lite därefter.
F: Men det finns ju väldigt många olika möjligheter och vi vet ju liksom att det är många bolag som tar det här på allvar, och har förstått att det finns många som har väldigt olika behov och lägger in det här i sina produkter numera.
A: Ja, det är riktigt bra.
F: Precis. 
A: Har du någon fråga, Fatmir?
F: Jag får ju alltid väldigt många olika frågor, på TikTok framförallt, och det kan vara helt vanliga frågor som "hur väljer du kläder?" exempelvis, och både du och jag är ju väldigt klädintresserade, så jag tänker att du får svara på den frågan idag!
A: När jag handlar kläder, så går jag ju med en person som är ledsagare och som vet lite vad jag tycker om och vad som är min stil och som själv är intresserad av kläder. Och jag vill helst inte ha en ledsagare som säger "Nej, det där är fult!" och tycker en massa utan jag vill själv känna och klämma och tycka och sådär. Sen håller jag mig ganska uppdaterad genom att lyssna på poddar som har med kläder och mode att göra och så. I garderoben, då, kan det ju vara så att man kanske har köpt en t-shirt eller något linne eller så av olika färger, då, men med samma modell, och då kan jag behöva plocka fram min färgindikator, för att veta att jag tar den vita och inte den svarta. 
*Färgindikatorn säger "Mörkgrå-svart", "Svart", "Kraftig röd", "Tomteröd"*
A: Och sen känner man ju vilka kläder man har i garderoben. Man har ju koll på det.
F: Men du, du som har ett stort intresse och lyssnar på mycket poddar, jag är lite inne på att köpa en Teddy-jacka, jag vet inte om du har sett dem eller känt på en sån...
A: Ja, de har väl funnits sen tidigare? Det brukar ju gå i cykler, modet. 
F: Ja, de är ofta i fårull, kring axlarna är det annat material. De är väldigt populära idag. Man ser var och varannan man gå runt i såna. De är väldigt snygga, men jag vet inte riktigt, jag är lite sugen, det är jag.
A: Varför är du sugen på den, då?
F: Jag tycker den sitter snyggt på de som har den, den känns snyggt, och jag har testat den själv också, den känns snyggt, men sen är det lite sådär också att oftast är det ljusa färger. Jag som inte ser kan då ibland ha lite problem att hålla den helt ren, kanske, man råkar gå mot en bildörr eller något och så är den plötsligt smutsig och ser ful ut. Det är ju sådana bitar jag också kan tänka på när jag shoppar eller handlar kläder, att man väljer färger utifrån såna scenarier också. Jag kan ibland vilja ha ett par ljusa chinos, men ibland så håller jag mig ifrån de där färgerna, för jag vet att jag kan missa fläckar.
A: Ja, det gör nog jag också. Jag har ju Martin, min sambo, som ser, så det är ofta jag frågar "Är det här rent, är det här rent?" /skratt/ Jag är ju livrädd att man ska gå iväg med smutsiga kläder och så tänker folk "Stackarn, vet inte att det är smutsigt!".
F: Hur känner du där, alltså, om du exempelvis skulle råka spilla på en skjorta eller byxor eller sådär, jag skulle jättegärna vilja att någon kom fram och berättade det, hur är det för dig där?
A: Ja, men absolut. Jag uppskattar det också.
F: Likadant om du har något mellan tänderna, eller vad som helst, det hör till vanlig hyfs. Man ska inte tänka att "Ja, stackarn, han ser inte, så vi kanske inte ska säga något" eller typ så. Men du hade ju fått en fråga till?
A: Ja, precis, det är ifrån ljudtekniker Janne här, som hjälper till med podden. Han hade en fundering om det är så att vi som inte ser någonting, om vi behöver ha mer ordning och reda runt omkring oss, typ "var plats på sin sak", ja, städat och ordning och reda. Hur har du det med det?
F: /skratt/ Ja, herregud. Jag brukar säga att jag nog är sämst på att vara blind, tror jag, för jag har verkligen kass ordning. Jag lever någonstans i ett organiserat kaos, just nu sitter jag i hotellrummet tillsammans här med min lagkamrat Olof, och vi har tagit varsitt ställe på rummet. Det syns tydligt vilken del som tillhör Olof och vilken del som tillhör Fatmir. Allting är bara kaos på min sida av rummet, men jag har ju någonstans full kontroll över mitt kaos.
A: Så du hittar grejer?
F: Ja, det gör jag absolut. Det tar en liten stund, men jag hittar alltid grejerna, för jag vet ungefär var jag har dem. Men jag är verkligen inte sådär superorganiserad, att allt ska vikas ihop och fixas och donas, och läggas i prydliga högar och att det ska vara noggrant. I min väska, en jättestor dragväska, där ligger ju allting huller om buller. 
A: Ja, Gud, det låter som Martin, min sambo. Nu hänger jag ut honom här i podden! /skratt/
F: /skratt/
A: Då förstår du att jag inte är sån, eller hur!
F: Nej, precis.
A: Sådär brukar det se ut när vi är på resande fot, och i hans väska är det huller om buller, och jag, direkt när jag kommer fram någonstans, jag hänger upp mina kläder och det ä ordning och reda.
F: Ja, och så är nog de flesta synskadade eller blinda, just för att man, dels har man kanske en personlighet som är så, att man vill ha ordning och reda, och dels kanske att man faktiskt behöver ordningen för att ha lite bättre koll och kontroll. Jag är extremt dålig på att organisera saker på det sättet. Jag är mer spontan och sådär, och även min personlighet är det.
A: Ja, jag tror att det är mycket en fråga om personlighet. För jag var likadan när jag kunde se. Jag tyckte om att ha ordning och reda och ha var sak på sin plats, och det är klart att det underlättar nu när jag har blivit blind. Men har det förändrats för dig sedan du var seende?
F: Nej, inte alls. Jag har alltid varit slarvig och sådär. Och jag vet ju att jag mår bra av att ha det lite mer organiserat, det känns bättre och är mycket bättre på alla sätt. Men jag vet inte, jag har inte tid, jag har viktigare saker för mig, till exempel att umgås med människor och så.
A: Men du spar ju tid när du organiserar grejer, det är ju det som är grejen! 
F: Ja, jo, så att... Kanske.
A: Nej, men det roliga är, jag kommer aldrig glömma när, Martin är från Kanada, och när vi hade träffats och jag var och hälsade på honom första gången, då skulle han köra mig hem då, eller till flygplatsen, för jag skulle åka hem. Och han hittade inte bilnycklarna. Vi letade och letade, och tiden gick, det började bli tajt! Man kan ju alltid kasta sig in i en taxi i värsta fall. Men han hittade inte bilnycklarna, han bodde i kollektiv med andra människor, och till slut kände jag: Nu måste jag börja leta. Och då var det jag, liksom, som hittade dem! Då låg dem i ett par jeansfickor där han hade lagt dem. Man blir ju ganska bra på att känna runt snabbt och hitta grejer, om allt är nedslängt i en väska, då tror jag, bombis, att både du och jag hade hittat den grejen man söker efter först, för man känner ju.
F: Ja, säkert, absolut, så är det ju såklart. 
A: Ja, dina dagar nu, då? Det är turnering nu som gäller?
F: Ja, precis. Vi börjar första matchen här imorgon. När vi sitter och spelar in här är en tisdagkväll. Imorgon onsdag börjar vi att spela, mot Rumänien och Bulgarien och sen är det sista slutspelsmatchen på fredag och så börjar kvartsfinalerna på fredag kväll och så fortsätter det så till lördag kväll. Förhoppningsvis spelar vi final, och det betyder ju väldigt mycket för oss, för om vi spelar final så blir det det att vi tar oss upp till en division högre och har då bättre möjligheter och lättare förutsättningar att kunna kvala in på de stora scenerna och de stora tävlingarna framöver, som VM och Paralympics och såna saker, det blir mycket, mycket lättare. Så det här är en väldigt viktig turnering för oss.
A: Vilka chanser tror du att ni har att ta en medalj?
F: Jag tror definitivt att vi har jättebra chanser. Vi har ett väldigt bra lag här till skillnad från förra gången vi var med, där vi inte riktigt var i form. Vi hade bra killar där med, men vi var inte riktigt i form sist vi var på väg, och det var det som ställde oss i den här situationen i Rumänien där vi befinner oss nu, så att vi har absolut bra chanser. Det gäller bara att vi hittar vårt spel, och framförallt: Du vet att lita på det vi kan, tro på oss själva, faktiskt, för en gångs skull, lyfta bort den där jantelagen och allt det där, och bara: Fuck it! Vi är faktiskt riktigt bra. Och nu ska vi bara göra det här, och göra det bra.
A: Ja, men lycka till, och jag tänker, du får väl slänga iväg ett SMS och meddela, för det här avsnittet kommer väl efter turnén, så då vill folk veta hur det har gått!
F: Ja, men absolut. Självklart. 
A: Ja, och folk, alla lyssnare, skicka frågor till oss, det kan man göra på Instagram, där finns vi båda två, och så har vi en Facebook-sida, I mörkret med, och sen har vi e-posten: hej@imorkretmed.se. Och Fatmir har lovat att svara på allt, eller hur!
F: Ja då, absolut! Jag svarar gärna på alla frågor, så det är bara att våga ställa en fråga, om du vågar!
A: Ja! I mörkret med är tillbaks igen om två veckor. Hur gick då turneringen i Rumänien? Jo, riktigt bra! Sverige hamnade på en andraplats, och det innebär att de nu går upp en division, och det betyder såklart jättemycket för goalball i Sverige. "Funk i P1", som vi pratade om, kan du höra på torsdagar i P1 klockan 10:35, och finns såklart även där poddar finns.
Gillar du I mörkret med så får du gärna berätta för andra att vi finns, och betygsätta oss i din podcast-app. Avslutningsvis vill vi tacka vår samarbetspartner Svensk Skrivtolkning, som gör det möjligt för fler att ta del av podden genom att texta våra avsnitt. Textade avsnitt hittar du på vår hemsida imorkretmed.se.