Anna Bergholtz: Det här är I mörkret med. Sveriges och troligen världens första podcast som spelas in i totalt mörker.
Ulf Nordquist: Hur är läget denna dag?
Johan Eklöf: Jo, det är bara fint. Fullt upp!
U: Jaha!
J: Har ett späckat schema idag.
U: Jag förstår det. Nu får du sätta dig här i mörkret och andas ut.
J: Ja, det blir nog ganska perfekt!
*Signaturmelodin startar*
A: Hej och välkomna alla lyssnare! I det här avsnittet ska vi prata om varför mörkret på riktigt är viktigt, tillsammans med författaren till den hyllade "Mörkermanifestet". Han är även fladdermusexpert och kan allt om dessa mytomspunna djur som ofta får skulden för hemska sjukdomar som ebola och covid-19.
Men är fladdermöss bara elände?
Och har du liksom jag funderat på om det finns någon likhet mellan fladdermöss och blinda?
För visst är det väl ändå så att fladdermöss inte kan se?
Då kör vi igång!
Det här är I mörkret med Johan Eklöf.
U: Här någonstans passerar vi förbi Anna.
A: Hej, Johan! /skratt/
J: Hejsan! Nu känner jag ett bord eller någonting.
U: Mm, precis. När det tar slut så ska vi svänga in.
Så har du stolen där.
J: Jepp.
U: Då tycker jag att vi bara kör. Hjärtligt välkommen till Svartklubben, igen!
A: Ja, igen, ja! Precis.
Du har rutin här nu, Johan? Det här var inte första gången.
J: Nej, det var ju... Rutin, ja, andra gången i alla fall.
A: Ja, precis! Var det skillnad att kliva in denna gång då?
J: Jag var väl lite mer beredd på hur mörkt det skulle vara. Eller, i och för sig, förra gången var det ju faktiskt så att ljuset sänktes allt eftersom man kom in restaurangen. Den här gången var det mörkt direkt. Men jag var ändå lite mer beredd.
A: Jag antar att det var mitt under, ja, det är ju fortfarande pandemi när vi sitter här, men att det var därför de sänkte ner ljuset också, för annars brukar de ju, när det inte är pandemi så tar ju Ulf in gästerna när det är helt mörkt.
J: Ja, just det, det var lite färre gäster än vad det skulle ha varit annars.
A: Ja, absolut. Och vi sitter med lite avstånd än vad jag och gästerna brukar göra i podden.
Vi har extra bord mellan oss, och sen är det som ett hål här mellan oss också. /skratt/ Så att du vet om det!
Men välkommen hit, Johan Eklöf.
J: Ja, tack!
A: Hur är det med dig, då?
J: Det är bra! Fullspäckat schema idag. Men det här känns som en väldigt intressant övning får jag säga.
A: Ja. Vad står på schemat idag, för du bor ju inte i Stockholm annars, utan mer åt västra Sverige?
J: Jo, precis. Jag har passat på att göra både lite fältarbete utanför Stockholm, jag har satt ut ljudinspelningsapparatur för lite fladdermusinspelningar.
A: Aha!
J: Och sen har jag haft ett litet möte på förmiddagen. Och ikväll ska jag ut och äta med förlaget. Så att det är mycket man ska passa på.
A: Ja, vad kul. Men där måste jag stanna till. Sätta upp inspelningsutrustning, var har du gjort det och varför? Hur funkar det?
J: På två ställen. Först nere i Nyköping och sen uppåt mot Arlandatrakten till. Så det är två naturområden där som det ska kollas om det flyger fladdermöss där. Om det gör det så får man kanske anpassa bygget lite grann som ska göras där.
A: Är det ett uppdrag du har fått, att göra det här innan de bygger eller?
J: Ja, precis. Som en del av miljökonsekvensbeskrivningar och naturvärdesinventeringar och sådär brukar det falla på min lott att kolla fladdermöss. Och det gör man genom att sätta ut ljudinspelningsutrustning och så lyssnar man efter deras ljud helt enkelt.
A: Men gör man alltid det när man ska göra större byggen, att kolla just efter fladdermöss?
J: Ja, inte alltid, men mer och mer skulle jag säga. De senaste åren har fladdermusen hamnat mer på naturvårdskartan.
A: Varför har de hamnat mer och mer där?
J: Det är en bra fråga. Jag tror att det har att göra med vindkraften. När vindkraften började byggas ut för ungefär tio år sen så upptäckte man att fladdermössen krockar med rotorbladen. 
A: Åh, ja.
J: Och då behövde man reda ut hur man skulle lösa det. Och när vi väl hade jobbat med det ett tag så började man titta efter fladdermöss i andra sammanhang och nu sker det i princip alla sammanhang som gäller stadsplanering eller vägbyggen eller annat.
A: Mm. Men du får börja med att presentera dig, Johan. Vi har ju som sagt redan kastats in på det här med fladdermöss, men vem är du? Om du skulle beskriva dig själv med egna ord.
J: Ja, jag är en, ja, medelålders man från Västkusten som har läst zoologi, framförallt. Och arbetar med fladdermöss. Jag har alltid varit intresserad av djur och natur. Jag var aldrig med i Fältbiologerna eller scouterna utan gillade att vara ute, och var lite intresserad av vad det fanns för olika djur och sådär. Har alltid varit väldigt nyfiken på tropikerna och tittat i kartböcker och fascinerats av upptäcktsresande på 1800-talet och sådär. Så att det är väl lite så jag kom in på det. När jag läste natur på gymnasiet så var det framförallt biologin som jag klarade av. Fysiken och kemin var inte riktigt min tekopp. Så då fick jag fortsätta med det spåret.
A: Ja, vem är Johan annars, förutom det här yrkesvalet och så?
J: Ja, då är jag nog en person som, just nu, väntar på att få flytta in i ett nytt hus. Jag umgås med familjen, har två tonåringar hemma, och gillar väl - i alla fall i teorin - trädgårdsarbete.
A: I teorin. /skratt/
J: Ja, jag har inte haft så mycket trädgård att jobba med ännu. Men det är det jag ser fram emot med huset, att bli trädgårdsintresserad. Det är mitt mål just nu.
A: /skratt/ Jaja! Du har ju skrivit och forskat om framförallt fladdermöss. Du har skrivit, vad är det, åtta böcker, va?
J: Ja, något sånt.
A: Och den senaste boken, "Mörkermanifestet", en fantastisk titel. /skratt/
J: Ja, jag ska inte ta åt mig äran för titeln för det var faktiskt förlagets förtjänst. Men det är en bra titel, det håller jag med om.
A: Ja, det är ju fantastiskt, och det blir extra roligt när vi sitter här. Vi får berätta för lyssnarna också att vi har ju varit i kontakt tidigare, och då intervjuade du mig, till "Mörkermanifestet". Du kan väl berätta om boken till att börja med och sen varför du pratade med mig.
J: Mm. Upprinnelsen till boken var när jag var och letade fladdermöss i Eslövs kommun. Då var vi framförallt och letade efter fladdermöss runt olika slott i Eslöv. Vi märkte att det var ganska mörkt där, i slottsträdgårdarna, vilket ju fladdermössen tycker om. Men så såg vi att kyrkorna runt omkring tvärtom var väldigt ljusa. Och där någonstans började vi fundera på om det inte var så att, eller, hur var det då med fladdermössen som bodde i kyrkorna, hur klarade de av ljuset?
Vi började forska i det och kom fram till att ljuset påverkar fladdermössen väldigt, väldigt mycket. Men efter lite tid började vi fundera på om inte ljuset påverkar allt annat också. Men istället för att göra någon typ av forskning eller göra en bok om ljusets påverkan så tänkte jag att jag vänder på det och gör en bok om mörker, och försöker lyfta mörkret lite grann. Och min tanke då var att jag skulle intervjua en massa personer i olika yrkeskategorier eller med olika förutsättningar, som kan tänkas ha någon ingång till det här. Boken handlar ju ganska mycket om ljusets påverkan i alla fall, men jag känner ändå att utgångspunkten är att vi behöver vårt mörker.
A: Mm. Och det var så du tog kontakt med mig, för du satt och googlade, för hur var det du hittade Svartklubben och podden?
J: Ja, precis. Både Svartklubben och podden, och så började jag lyssna på podden och så kände jag att det lät lite som att samtalen här blev ganska lugna och avslappnade och att det verkade som att alla gäster faktiskt tyckte att det var rätt, om inte helt avslappnande, så i varje fall ganska intressant att sitta i mörker.
A: Mm.
J: Och då tog jag kontakt med dig sen för att prata lite om det.
A: Ja, precis. Och det kan man ju bland annat läsa om i den här boken, "Mörkermanifestet". Men berätta mer om "Mörkermanifestet", alltså, varför är mörkret viktigt?
J: Alltså, skiftningen mellan mörker och ljus, det är ju på något sätt det mest ursprungliga vi har här på jorden. Egentligen allt har förändrats, vilka djur och växter vi har omkring oss, var kontinenterna håller till på jorden, allting förändras. Men solen har gått upp och ner ungefär likadant i alla år. Det är först de senaste 100-200 åren som vi har kunnat lysa upp ordentligt, vi människor, och kanske framförallt de senaste 25 åren extra mycket, med LED-lampor. Och den här plötsliga förändringen måste ju ha någon typ av påverkan på oss. Men samtidigt har det skrivits ganska lite om det, att vi pratar om ljusets påverkan, eller ljusföroreningar som man brukar prata om då, det är ett ganska okänt begrepp, fortfarande. Jag kände att det var viktigt att lyfta upp det till medvetandet och ha det som en ytterligare pusselbit i miljödebatten. 
A: Vad är då ljusföroreningar? Vad är det? Hur påverkar det klimat och miljö?
J: Ja, i grund och botten påverkar det ju vår dygnsrytm. När det blir mörkt på kvällen byggs vårt melatin upp som talar om för kroppen att vi ska gå ner i varv och det är dags för annan aktivitet än vad det är på dagen. Och alla djur, och egentligen växter och allt levande har någon typ av inre klockan som följer den här rytmen. Sen så påverkas ju alla lite olika. Ett djur som lever på natten triggas ju; "Okej, nu ska vi komma igång här när mörkret faller." Medan vi då snarare ska sova. Och ljuset påverkar, det kan påverka allt från parningsbeteenden eller flytt, det kan ge signaler om att det ska flyttas någonstans, det kan tala om för djuret att det är dags att gå ut och äta, eller att något är farligt. Så det är mycket som ljuset talar om för oss. Det ger liksom ledtrådar var någonstans på dygnet vi är. Alla de här beteendena ställs lite på ända när dygnet inte är som det brukar vara, att det faktiskt är ljust när det ska vara mörkt. 
A: Mm. Och vad händer då med fladdermössen, som är ditt expertområde, för de är ju aktiva på natten då det ska vara mörkt?
J: Ja, fladdermöss har ju funnits i närmare 70 miljoner år, de är utvecklade någonstans i slutet av dinosauriernas period och har som man förstår alltid varit skymnings- eller nattaktiva. Och det finns ingen art av fladdermus som är dagaktiv överhuvudtaget. Så de är verkligen utpräglade nattdjur. Och i deras värld så är ju ljuset detsamma som fara, för i ljuset kan de bli tagna av rovdjur, framförallt snabba rovfåglar. Så vad som händer när det inte blir mörkt på kvällen är att de helt enkelt inte flyger ut, och då får de heller ingen mat.
A: Mm. Betyder det att fladdermöss börjar dö ut då eller att det finns en risk för det?
J: Ja, det finns en uppenbar risk för det. Den arten som jag har tittat mest på i det här sammanhanget, vad gäller kyrkobelysning, en art som heter brunlångöra, som ofta bor på kyrkvindar eller i kyrktorn. Där har man sett att de har minskat under en 30-årsperiod, mycket på grund av ljuset. Sen finns det lite andra aspekter på det här, som att lite mer snabbflygande arter som är lite mer vågade eller vad man ska kalla det, kan jaga insekter vid gatlyktor, och då kanske de gynnas, i alla fall kortsiktigt av att det lyser här och var. Men det finns ingen fladdermus som skulle välja att bo eller ha sina ungar där det är ljust, så man kan säga att deras arealer krymper hela tiden. 
A: Då kan jag tänka såhär: Ja, men fladdermöss, det finns så mycket föreställningar om dem och att de är läskiga, i synnerhet nu under coronan, jag tänker, behöver vi dem då?
J: Ja, det där är ju alltid en fråga, vad är det för nytta med den eller den eller så, och ja, dels kan man se det som att de har ett egenvärde, att människan inte ska blanda sig in i det, men sen finns det, ur vår synpunkt så finns det också en väldigt stor nytta med fladdermöss och det är att de äter oerhörda mängder insekter, och de äter bland annat väldigt många skadeinsekter. I USA har man räknat ut att det handlar om miljardbelopp som man sparar in varje år på bekämpningsmedel. 
A: Jaha!
J: Så det är en ekologisk och naturlig skadedjursbekämpare. 
A: Så det behövs liksom i kretsloppet så att säga.
J: Precis. Och i tropikerna, där de äter mycket frukt, så handlar det också om att pollinera och sprida frön och så vidare.
A: Jaja! Jag läste någonstans att en fladdermus kan äta, vad är det, 3000 mygg om dagen? Eller på natten då.
J: Jo, det stämmer. Har man en liten koloni med fladdermöss på en 10-20 individer i sitt hus och de äter mygg ovanför altanen så får man en väldigt mycket skönare sommarkväll.
A: Ja. Ska vi, vi har ju så mycket frågor här, Johan. Jag tänker att vi kanske ta in lite dricka och något litet ätbart. Du var ju här och käkade i mörkret också och firade just "Mörkermanifestet", visst var det så?
J: Precis, jag hade med mig familjen hit för att fira när vi släppte boken. Det tyckte jag passade väldigt bra.
A: Ja, verkligen! Mycket passande.
J: Mm!
U: Som sagt, du har ju gjort det här förut, vi kan börja med att du får ett glas kanske. 
J: Jepp.
U: Och så får du en öppnare av mig.
A: Nu är det i alla fall, det är ingen middag idag, utan det är lite plock.
U: Och så kommer en flaska.
J: Japp. 
U: Det är kanske en bra början.
J: Mm. Man ska väl hålla fingret lite såhär?
U: Nu får du en skål här också. Och då får väl kanske Anna guida dig lite?
A: Ja, precis. För då har du där, du ska faktiskt känna på det också, för det föreställer faktiskt något. Det är också ätbart.
J: Ja, det var lite kladdigt, lite som en seg råtta eller något som blivit lite blöt...
Och det föreställer något. Ja, här är det någon form och så går det ut som en svans.
A: Det har ju koppling till det du jobbar med.
J: Jag hade gissat på en fladdermusform, men jag känner det inte.
A: Nej, men det är det faktiskt inte. Det är insektshållet i alla fall, kan man säga. Det är två olika saker.
J: Ja, okej. Kändes som att det var en form som satt ihop med en annan här, via någon sorts förbindelse.
A: Det kanske är svårt att känna. /skratt/
J: Ja, det är svårt.
U: Jag kan väl inflika, och det här är bara via Janne, vår tekniker, att de är ju ganska geggiga också. 
A: De är det, ja.
U: Det är ganska kletigt.
J: Ja, ganska kletigt.
A: Jag vet inte om du vill testa att smaka det! /skratt/ När jag säger vad det är för något så tycker jag att det är läskigt att stoppa i munnen, men det är som sagt inget äkta!
J: Nej, det smakar ju gelégodis helt enkelt.
A: Ja. Ska jag säga vad det föreställer så kanske du får lättare att se det framför dig?
J: Ja, gör det!
A: Det ena är en spindel.
J: Okej.
A: Och det andra är en skorpion.
J: Okej, då är det den stjärten jag känner som sticker ut då. 
A: Ja, det kan det nog vara.
U: I och med att jag har hört att du blir kladdig, så får du här två servetter. Och här får du en våtservett också.
A: Att de var så kladdiga!
U: Om du känner att du behöver det.
J: Jo, men faktiskt, det klibbar fast lite.
U: /skratt/
J: Den satt som fast i botten.
U: Jo, jag hörde det från Janne, han blev tvungen att, inte tillgripa våld, men den ville gärna klamra sig fast i sin förpackning.
A: /skratt/
U: Jag har kämpat lite för att få loss dem.
A: Jag fortsätter att ställa mina frågor i alla fall. Jag tänkte på det här med dygngsrytm också för oss människor, och som du sa här, att man, när man går mot natt så är det melatonin som gör att man vill sova helt enkelt.
Och det där är ju så intressant, jag vet inte om vi pratade om det när du intervjuade mig för boken, men att... Det är många som har sömnproblem ju, som är blinda.
J: Ja, för man har ju den här inre klockan som tickar på, men så behöver man ljuset för att nollställa den, annars skjuter man gärna på dygnet lite hela tiden. De flesta skjuter på det, vissa får lite kortare hela tiden. Då kan jag tänka mig att det blir svårt att somna när man har tänkt att man ska somna, om man nu vill följa vanliga människors rytm.
A: Jag har ju till exempel proteser på båda mina ögon, så jag kan inte ta in ljus i ögonen. Jag intervjuade faktiskt en sömnforskare om det här förra året. Jag har själv sömnproblem. När jag förlorade synen fick jag reda på att fler hade det så, så då gjorde jag en intervju med en sömnforskare förra året, som förklarade det att när man inte kan ta in ljuset så regleras det inte av näthinnan, där man absorberar det här och skickar signaler.
J: Ja, man har prövat på försökspersoner som har bott i mörker en längre tid, där de inte får några som helst ledtrådar av ljuset, och då skjuter de på dygnet och sen sover de, ja, de somnar lite senare varje dag och till slut så faller de in i något slags tvåperiodssystem, kan man säga, de sover och sen är de vakna och så sover de igen. Så att, ja, det är så att ljuset behövs för att reglera detta helt enkelt.
A: Ja, det är ju jätteintressant, för det är precis så jag ofta sover. Jag brukar somna, jag har hört det från många andra också, och sen vaknar jag och har svårt att somna om, och sen somnar jag igen mot morgonen, så det är uppdelat, som du säger. Har du haft några sömnproblem, Ulf, förresten? Alltså, utifrån din syn, man kan ju ha det av andra skäl också. 
U: Nej, jag skulle säga att jag inte har haft några sömnproblem på det sättet, som jag kan koppla till min syn, nej.
A: Ser du lite ljus, alltså, du kanske tar in lite ljus, du har ju dina ögon kvar i alla fall.
U: Ja, jo, jag tar in ljus på det sättet, för det sticker oerhört i ögonen när jag tittar mot solen och då tåras ögonen, så det är klart att ljuset går in, jag gissar att det är ett tecken på det i alla fall. Nej, men jag har inte haft några känningar av det på det sättet.
A: Men du har hört talas om det innan, va?
U: Ja.
J: Det finns en del historiska beskrivningar om hur människor sov på vinterhalvåret i gamla bondesamhället, när det var mörkt en väldigt stor del av dygnet.
A: Ja, just det.
J: Man gick och lade sig tidigt, men sen vaknade man till mitt i natten och så kanske man gjorde något en stund, något lättare handarbete eller pratade lite med någon eller tog en öl, rökte en pipa, och sen somnade man igen, så man hade en naturlig vaken period mitt i natten. 
A: Ja. Alltså, det här med ljusföroreningar och det, du är ju forskare och insatt i det här med djur och natur, hur medvetna är de vanliga människorna om att det här kanske inte är så bra?
J: Det är väl fortfarande ett ganska okänt begrepp. Men det börjar ändå, man börjar höra det lite här och var.
A: Hur går pratet då, vad är det man lyfter?
J: Ja, det är nog det här att, framförallt den uppenbart onödiga belysningen som fasadbelysningar i industriområden och parkeringar som är upplysta hela nätter och sådär, eller att det kanske är gatlyktor som är onödigt starka, som bländar mer än vad de faktiskt hjälper oss. Sen är ju steget då till att verkligen se över vår belysning ganska långt, för det handlar mycket om en trygghetsfråga också.
A: Jag tänkte just det, man tänker kanske att man vill ha belysning på en parkering för man vill inte gå över en kolsvart parkering mitt i natten ifall det skulle hända något. Är det det som det handlar om framförallt?
J: Ja, det är mycket det som det handlar om, att det har blivit en trygghetsfråga. Sen om man tittar på hur forskningen ser på det så är det inte alls säkert att det egentligen är säkrare med belysning. Men det är upplevelsen av det, att det helt enkelt är tryggare. Viss brottslighet sker ju faktiskt snarare i ljus än i mörker, där man behöver ljus för att se vad man ska göra för något.
Men vad gäller parkeringar så är rörelsestyrning ett bra sätt att lösa det hela på, att det faktiskt tänds en lampa när man kommer gående.
A: Ja. Så har vi faktiskt gjort ute på vårt landställe nu. För jag har ju tänkt mycket på det här, det är så roligt, för nu börjar det bli mörkt på kvällarna igen och så ska vi gå ut med hunden och då säger min sambo "Nej, det är mörkt!" och för mig - /skratt/ - är det ju samma som de andra timmarna under dagen. Så jag säger: "Det är väl bara att sätta på dig en pannlampa?" och så skruvar han lite på sig och tycker att det blir lite jobbigt. Och så går vi ändå ut. Men vi har gjort så att vi har, på vår tomt, att när man kliver närmare dörren så tänds belysningen. Och det är diskussioner där ute, också, för en del vill ha mer gatubelysning där ute, och det har ju jag också tänkt att det skulle vara bra, tills jag satte mig in i din bok och det här med ljusföroreningar.
J: Ja, det är ju svårt att säga att vi ska släcka överallt, även om det hade varit kanske bra för djur och natur. Samtidigt så, ja, om vi kan komma en bit på vägen genom rörelsestyrning eller att vi släcker vissa perioder eller att man kanske inte behöver ha alla gångstråk upplysta så har vi i alla fall kommit en liten bit. Och bara det att man tänker tanken att vi kanske inte behöver ha lampor överallt.
A: Men vad är de största riskerna med att vi, med att det kanske kommer bli ännu mer ljus framöver?
J: En stor risk är ju insektsdöden, som det har pratats mycket om, där man har visat att ljus faktiskt är en viktig del, inte den enda orsaken, men en del av det, och utan insekter så kommer vi inte klara oss särskilt långt vad gäller matproduktion och annat.
A: Mm.
J: För alla deras beteenden, vad gäller att skydda sig, flytta sig, ut och jaga eller vad de nu gör handlar mycket om olika ljusförhållanden. Och ljuset i sig lockar ju eller drar insekterna till sig, de blir lurade av detta, de kommer inte från en lampa som de har fastnat i.
A: Men du, vi hoppar tillbaks till det här med fladdermössen, som är ditt stora expertområde. Alltså, hur började intresset för fladdermöss?
J: Ja, det var egentligen inget gammalt intresse sådär, utan jag pluggade biologi på universitetet och sen hade jag en lärare, Jens Rydell, som jag bland annat har skrivit "Fladdermusboken" med, och han var fladdermusforskare och hade en doktorandplats ledig, lagom till att jag var färdig med min examen, så jag tänkte att "Ja, doktorera kanske kan vara kul. Det känns lättare att söka till det än att söka ett jobb", för då hade jag varit så länge på universitetet, så då visste man hur det funkade. Och så fick jag doktorandplatsen. Och eftersom han var fladdermusforskare så fick jag också bli det.
A: Jaha! /skratt/
J: Så jag valde egentligen lärare framför ämne, men sen blev jag fast, för det var ju ett jättespännande djur. 
A: Ja. Hur många olika fladdermustyper finns det då?
J: Ja, i Sverige har man identifierat 19 olika arter. Men det kanske är en 15 stycken som är vanliga. Resten är väl såna man har hittat någon enstaka gång bara. 
A: I hela världen då?
J: Ja, då är siffran uppe i 1400 ungefär.
A: Ja.
J: Det är någonstans mellan en fjärdedel och en femtedel av alla däggdjursarter, så det är en oerhört stor grupp. Man tänker ju gärna på fladdermus som fladdermus, men de är väldigt många och också väldigt olika.
A: Och de kan vara väldigt små?
J: De kan vara oerhört små. Den absolut minsta i hela världen väger nog bara ett par gram. 
A: Jag läste att det var fem gram, men det kan vara ännu mindre alltså?
J: Jo, fem gram väger de små i Sverige, de är ganska vanliga.
A: Det måste se ut som en liten insekt nästan, eller?
J: Ja, precis, den minsta som väger just två gram, den brukar kallas "bumblebee bat", som humla då.
A: Jaha! Den har man nog inte sett, för den är ute på natten, ja. Man hör inte dem kanske?
J: Man kan höra vissa sociala läten när de pratar med varandra, om honor pratar med ungarna eller de har något slags parningsläten eller så. Det kan man höra i vissa fall. Jaktlätena hör man oftast inte. 
A: Ja, det är så intressant. Jag har massa frågor här om fladdermöss, men, Ulf, ska vi ta en låt emellan?
U: Absolut!
A: Du har väl ingen fladdermuslåt i alla fall, det tror jag inte, va? /skratt/ Men du kanske har något passande?
U: Nej, någon fladdermuslåt blir det inte. 
A: /skratt/ Det tycker jag att du ska skriva, för det kanske finns vissa likheter mellan oss och fladdermöss, eller? Det måste vi prata om sen.
J: Ja!
U: Jag får återkomma i den frågan.
J: Nej, men visst finns det synskadade som har lärt sig att ekopejla.
A: Ja, det måste vi prata om efter låten här. Det är ju spännande.
J: Ja, verkligen.
*Ulf börjar sjunga en låt*
Ljuset, det är släckt
Och äventyret väckt
Nu lämnar vi den synliga ytan
Här finns ingen jäkt
All doft och det du hör
Smaka, känn och rör
Låt andra sinnen sända impulser
När synen inte stör
Jag tror att vår värld har en plats för alla människor
Och det spelar roll
Att just du och jag är här
Om jag inte ser
Så kan jag hjälpa dig i mörker
Om du är rädd
Kanske sången kan ge tröst
Ljuset, det är släckt
Och äventyret väckt
Nu lämnar vi den synliga ytan
Här finns ingen jäkt
All doft och det du hör
Smaka, känn och rör
Låt andra sinnen sända impulser
När synen inte stör
Ljuset, det är släckt
Och äventyret väckt
Låt andra sinnen sända impulser
När synen inte stör
*Ulfs låt tar slut*
A: Mm! Tack, Ulf!
*Reklaminslag börjar*
Tack till vår samarbetspartner Svensk Skrivtolkning som textar avsnitten av I mörkret med.
*Slut på reklaminslag*
A: Vi måste nästan hoppa tillbaka till den där frågan med en gång, det här med ekopejling och sånt. Alltså, det finns ju en föreställning om att fladdermöss är blinda. Är det så?
J: Nej, det är det inte. De ser ju inte jättebra, det kanske man inte ska påstå, men de har ändå en ganska funktionell syn. De ser på långt håll till exempel, de ser ljusskillnader och de kan se strukturer och sådär. Men ekopejlingen är ju deras första sinne. Och eftersom det då är högfrekventa ljud så räcker inte det särskilt långt. Det tunnas ut ganska snabbt i luften, så de hör inte mer än ett par meter i praktiken, därför är det viktigt att kunna se sånt som är lite längre bort.
A: Men förklara, vad är ekopejling?
J: Ja, det är helt enkelt att kunna orientera sig med hjälp av ljud så att man, ja, de gör precis som vi med stämbanden, de skapar ett ljud och skriker, helt enkelt, och ljudet studsar mot någonting som är i vägen och så hör de ekot som kommer tillbaka. Alltså, det är precis som när vi ropar i ett tomt rum eller i en gångtunnel eller i en dalgång och hör ett eko. Fast de gör det på en mycket finare skala. Och genom att då skrika kontinuerligt en massa ljudpulser i rad eller, som i vissa fall, en längre ljudpuls, så hör de om något är i vägen, om det är en insekt, en växtlighet eller en bergvägg eller vad det kan vara.
A: Och på så vis kan man bedöma avstånd eller?
J: Ja, precis.
A: Och det var som det du sa här innan låten, att det finns en del blinda som har lärt sig det också.
J: Ja, genom att göra någon typ av klickljud med läppar eller tunga och så lyssnar man efter eko. Så det är samma princip kan man säga. 
A: Har du testat det någon gång, Ulf? Jag har aldrig gjort det själv, men jag vet ju att det finns de som gör det.
U: Ja, eller testat och testat. Jag vet inte, men jag har ju gjort sånt. 
A: Du har lärt dig det.
U: Jag har gjort både *gör knäppljud* och *klickljud med gommen*, ganska ofta när jag kommer in i rummet kan jag göra ett *klickljud med gommen* bara för att höra lite hur stort rummet är. Ibland kan det vara skönt också att höra hur en vägg kommer närmare en, och då kan ju ett sånt här *gör knäppljud* ljud vara ganska bra, för det reflekteras på något sätt.
J: Det finns en familj i fladdermusträdet, flyghundar, som är ganska stora fladdermöss, fruktätare oftast, och de ekopejlar normalt inte, men det finns arter där som har en annan typ av ekopejling och de gör just såna klickljud.
A: Men jag tänker ändå att de måste vara bra mycket grymmare på det här än vad blinda kan bli, eller finns det möjlighet för en människa också att träna upp det så pass bra som hos en fladdermus som använder sig av ekopejling?
J: Ja, alltså, det gäller ju att både kunna skapa och höra väldigt högfrekventa ljud, för att ljuden ska kunna studsa mot väldigt små objekt. Och där har vi väl kanske svårt att göra det. Men nu har fladdermössen haft många miljoner extra på sig.
A: Jag läste att vissa fladdermöss kan ekopejla så att de kan känna av typ spindelnät och mygg, som är pyttesmå.
J: Mm, ja. Ja, nej, det krävs ju då oerhört högfrekventa ljud. Så att de kan känna eller höra väldigt små objekt. 
A: Men, en mygga som flyttar sig, är det också möjligt att höra, fast att den rör sig?
J: Ja. Det gäller att fladdermusen på något sätt, hela tiden skiftar position så att den hittar vart myggan är på väg. Så de brukar skicka ljud åt höger och vänster och upp och ner och sådär tills de har "zoomat in" på den här myggan och sen så närmar man sig den.
A: Det låter helt otroligt faktiskt.
J: Jo, det går liksom inte riktigt att begripa, hur de gör detta.
A: Nej. Men du, varför heter fladdermus fladdermus?
J: Ja, det är nog för att de ser ut som möss och för att de fladdrar, helt enkelt.
A: Det är så enkelt.
J: Jo, men det är ett relativt nytt namn, de har hetat lite andra saker på svenska tidigare, som läderlapp och lite sånt där.
A: Jaha, har det hetat läderlapp tidigare alltså?
J: Ja, det är därför Batman kallas för Läderlappen på svenska.
A: Jaha, så det är så.
J: Det finns fortfarande ett släkte fladdermöss som kallas för läderlappar. 
A: Men hur ser en fladdermus liv ut?
J: Fladdermöss får bara en unge, till att börja med. Så att ungen växer upp med sin mamma, dias ett litet tag, lär sig flyga på några veckor, en månad, och inom en sommar ska den helst vara självständig och ha lärt sig flyga och ekopejla, för i slutet av sommaren flyttar ungarna ut, liksom alla honor, och då letar de upp ett vinterkvarter för att gå i ide eller gå i dvala, snarare.
A: Vad är skillnaden på dvala och ide?
J: Går man i ide så sover man djupt, kan man säga. Går man i dvala så sänker man kroppstemperaturen. Så fladdermöss sänker kroppstemperaturen till omgivningens temperatur, ungefär som reptiler gör.
A: Så det går inte åt lika mycket energi?
J: Nej, precis, så då kan de klara sig, de bygger upp sig under hösten och äter en massa insekter, de kanske bygger upp sig med tre gram eller något sånt och klarar sig på det fram till våren. När våren kommer så flyttar de ut igen, insekterna kommer tillbaka och då samlas alla honor på samma ställe som året innan, och så föder de en ny generation ungar. Hanarna brukar hänga lite för sig själva, lite här och var, under hela året. Och sen när honornas kolonier splittras på sensommaren så upprättar hanarna små tillfälliga parningsrevir och lockar till sig honor och parar sig innan det är dags att sova.
A: Så de lever aldrig ihop i par eller så, utan det är olika...?
J: Oftast inte. Det finns enstaka fladdermöss där de bor i par. Men de är väldigt få. Hos vissa arter bor djuren i en typ av harem en större del av året, men just den här varianten som jag beskrev är så som fladdermössen lever här uppe i norr.
A: Jaha. Alltså, kan det finnas fladdermöss, nu sitter vi här, mitt på Södermalm i stan och här är det ju rätt mycket ljus och så, men finns det fladdermöss överallt? Var hittar man dem, var bor de?
J: Ja, de finns lite överallt. Är det bara lite grönt och det finns lite vatten nära så brukar man kunna hitta fladdermöss. De trivs i princip där insekter trivs. Finns det insekter så kommer fladdermöss vara där och jaga. Sen, i stadsmiljö och nära städer där det är väldigt ljust, där hittar man färre arter, där är det ju de som flyger snabbt och som vågar vara lite närmare ljus och kanske till och med kan utnyttja det här att insekterna lockas till ljuset.
A: Vi borde ju ha fladdermöss, tänker jag, ute på vårt landställe. /skratt/ Det är nära vatten och så är där mycket skog.
J: Ja, men det finns det alldeles säkert.
A: Men kan fladdermöss bli tama? Kan de komma nära människan?
J: Det är ju intelligenta och sociala djur, så att har man en fladdermus i fångenskap, vilket ju egentligen inte är tillåtet, så lär det sig ganska snart vem som ger den mat, till exempel. Och var någonstans det är tryggt. Så på så sätt kan de bli tama. Men det är ju inga husdjur, på det sättet.
A: Nej. Men du har ju lite olika historier, där folk hör av sig till dig ibland och så har de hittat kanske någon skadad fladdermus. Vad ska man göra då?
J: Man får ju egentligen inte ta in en fladdermus. Det har med jaktlagstiftning och sånt att göra. Men om man hittar en fladdermus som verkar lite medtagen eller trött eller så, så kan man ge den kanske lite sockervatten eller någonting, och sen så sätter man den på en trädstam eller på husväggen, i en skugga, och så får man hoppas att den återhämtar sig till skymningen och flyger vidare. Är den mer skadad eller verkar ha problem så finns det ju personer man kan kontakta, det finns till exempel ett Viltrehab här i Stockholm, som tar hand om fladdermöss. Oftast när folk ringer om fladdermöss så är det normalt sett i juli för då är det en unge som har kommit lite fel som behöver bli hämtad av mamma. Och då är det egentligen att bara hänga upp den på väggen i skymningen och så kommer mamman och hämtar den.
A: Hänga upp på väggen, åh! /skratt/ Det låter roligt. Men visst har du haft fladdermöss i ditt köksskåp?
J: Jo, nej, men jag har fått tillåtelse att tillfälligt hålla lite fladdermöss hemma för att rehabilitera dem, eller ta hand om dem, innan jag släpper ut dem igen. Och då har man haft den i ett skåp och sen plockar man fram den och ger den lite mjölmask och sen äter den det och blir nöjd och glad.
A: Och är den skygg då eller kommer den fram?
J: Till en början är den skygg, men ganska snart så fattar den "Okej, den här gubben var inte så farlig, han kommer ju faktiskt med gott käk här!" och då vågar de sig fram. Och efter en stund lär de sig att äta ur matskål också. Så då behöver man inte mata den längre.
A: Ja. Vi måste ju såklart prata om det vi var inne på innan också, det här med corona, att det finns ju så mycket om att det är orsaken till ebola och andra sjukdomar, och nu med covid-19, att det kommer från fladdermöss och så. Vad tänker du kring det? Hur mycket sanning är det i det?
J: Hmm, ja, det finns ett korn av sanning, men det är oftast väldigt överdrivet. Fladdermöss får ofta skulden för diverse olika sjukdomar. Man vet att de kan bära på många olika virus och de kan bära på virus utan att själva bli sjuka. Men de är inte extrema på något sätt, ju mer man tittar på olika virussjukdomar hos djur så brukar man hitta att de flesta djur kan bära på massa olika virus.
Vad gäller ebolautbrottet som var för ett antal år sen, där fladdermössen fick skulden, så visade det sig sedan att de var helt oskyldiga. 
A: Ja, jag har ju bara hört den där förklaringen att det var fladdermöss och att det var på grund av att man åt fladdermöss. Men det var inte orsaken till det?
J: Nej, det har visat sig att det nog inte var det. Men sen så är det klart att, äter man fladdermöss, eller egentligen allt viltkött, så kan det orsaka sjukdomar. Och vissa sjukdomar har man hittat i områden där man äter fladdermöss, sjukdomar som inte finns i andra områden. Det är inte jättemycket att äta, skulle jag säga.
A: Nej, jag tänker, alltså vi som sitter här, och jag kan tänka att det är konstigt att äta fladdermöss, men det finns ju de som tycker att det är jättekonstigt att vi äter kräftor.
J: Ja. Jo, det är klart, allt som har lite kött på sig kan man ju i princip äta.
A: Ja. Har du ätit fladdermöss någon gång?
J: Nej, det har jag inte gjort.
A: Det har du inte! När nu pandemin började förra året och du hörde att det började pratas om fladdermöss, vad tänkte du då?
J: "Nej, inte nu igen!" tänkte jag. Jag visste ju att de skulle få skulden.
A: Men varför får de alltid skulden då? Är det liksom orimligt egentligen att de får det?
J: Ja, jag tror att det finns flera förklaringar. Dels tror jag det beror lite på att de är lite mytomspunna och att det finns skräckhistorier och så. Men sen så har man ju också hittat, för rabies till exempel, så kan de bära på det. Det kan alla däggdjur. Nu tappade jag namnet på den förra pandemin här som det inte blev så mycket av.
A: Svin.. Nej, SARS?
J: Ja, det var ju också något som fladdermössen kunde bära på. Och efter SARS har man undersökt fladdermöss ganska mycket. Man har hittat att de är väldigt duktiga på att stå emot virus. Och då har de också blivit kända för att kunna bära på virussjukdomar. Så det blir lätt att man vänder sig till fladdermöss, det första man gör.
A: Ja. Det är en enkel lösning.
J: Ja, det är en enkel lösning. Och även om det finns, som sagt, lite sanning i det, så stämmer det inte i alla fall och problemet är ofta att, eller problemet uppstår när människan gör intrång i naturen och vi får kontakt med dem på ett sätt som inte är naturligt.
A: Mm.
J: Som till exempel på de här marknaderna då där det blandas djur av olika slag, om det nu var på en sån marknad eller var det var.
A: Vi måste ju prata lite om de här myterna också. Jag tänker direkt på häxor, trolldrycker och att häxan hade någon fladdermus bredvid sig, djävulens följeslagare... Hur kommer det sig att det har blivit så?
J: Hmm, delar av det här har ju följt med gamla traditioner där man använt sig av olika saker i naturen för att blanda trolldrycker och grejer och sånt där.
Och fladdermössen var naturligtvis kända för att flyga på natten, att man inte riktigt ser vad det är för någonting och sådär. Och då är det lätt att tänka sig att man blandar en sån dryck för att kunna kanske se i mörker.
Man sa att om man fick fladdermusblod så fick man nattsyn och sådana föreställningar. Men sen kom också väldigt mycket från kyrkan, med att djävulen har fladdermusvingar och sådär. Och det smittar ju av sig på fladdermöss och sådär, att okej, de hör till djävulen. Och det finns ju nedskrivna exempel från häxprocesserna att kvinnor som blev anklagade enbart för att det bodde fladdermöss i hennes hus.
A: Ahh.
J: Så de har ju förknippats med häxor och djävulen ganska länge, men för andra myter och så från bondesamhället har det varit positivt snarare, att de ger tur med sig och sådär, att om man fäster en fladdermusvinge vid lien, till exempel, så blir det bra skörd nästa år, och har man en fladdermus i börsen gör man bra affärer. Så det finns lite såna föreställningar också.
A: Att det kan vara så dubbelt alltså.
J: Ja.
A: Det är lite som, jag läste här om myter kring svarta katter, och det är ju också något som har betytt tur i vissa sammanhang, det beror på vilket håll katten kom ifrån, om den korsar vägen från höger eller från vänster, kom den från ett håll så var det tur och från det andra hållet så var det otur.
J: Ja, vad man än tittar på så kommer man att hitta alla möjliga föreställningar, både positiva och negativa. Idag är fladdermöss förknippade mycket med halloween och skräckfilmer och sådär, vilket går tillbaks lite till Dracula och vampyrföreställningar och så.
A: Men det finns ju faktiskt en riktig fladdermus som heter vampyr, va?
J: Ja, det gör det. Det finns tre arter som är bloddrickare och som kallas för vampyrfladdermöss, som alla lever i Syd- och Centralamerika. De lever av enbart blod, de dricker blod från grisar och hästar och kor och så vidare.
A: Det låter som något slags äcklig fästing! /skratt/
J: Ja, lite så. Den är lite större, men inte så mycket farligare heller, om de inte råkar sprida någon sjukdom.
A: Hur kan man klara sig på enbart blod?
J: Ja, det är en väldigt bra fråga, för det är egentligen inte så mycket näring i det. Och de djuren har också utvecklat ett ganska intrikat system för att ta hand om varandra, om det är någon fladdermus som inte hittar mat en kväll så är det ganska stor risk att den svälter eftersom de behöver påfyllnad hela tiden. Då är det så att de andra fladdermössen helt enkelt delar med sig. De kräks upp lite blod...
A: /skratt/
J: Och det låter kanske inte så jättetrevligt, men alternativt är att svälta, så de är väldigt sociala och omhändertagande.
A: Men alltså, hur vanligt är det att djur klarar sig genom att bara livnära sig på blod?
J: Det är inte jättevanligt. Särskilt inte bland däggdjur, utan det är vampyrfladdermössen som gör det. Sen finns det ju, ja, det finns några exempel till i djurriket. Men oftast är det små djur som iglar och myggor och sånt.
A: Och så tänker jag på fästingar. /skratt/ Vad fyller fästingar för mening i vår natur!
J: Ja, det skulle jag också vilja veta, faktiskt. 
A: /skratt/ Kan inte du svara på det?
J: Nej, jag vet inte. De fyller... Det är det här med mening igen.
A: Det är mat för någon eller?
J: Ja, det är säkert någon som äter fästingar, men ja, av alla meningslösa djur så kanske de toppar listan.
A: För jag är sådär, åh, det finns liksom vissa djur som jag kan känna är okej att döda, och det är faktiskt fästingar. /skratt/ Annars, flugor och annat försöker jag släppa ut. Jag tycker det är hemskt om jag råkar trampa på en snigel, jag ser ju inte, så jag får skylla på det, men just fästingar... Nej, det är inga trevliga djur! /skratt/
Men jag tänkte hoppa tillbaks till det här med sjukdomar och så. Alltså, varför blir de inte sjuka själva då, om de kan bära på de här hemska virusen?
J: Ja, det finns lite olika teorier kring det. Dels så verkar de ha ett väldigt fantastiskt immunförsvar, naturligtvis. Det verkar vara påslaget i "standby" på något sätt hela tiden, att de alltid är beredda på nya virus. Kanske för att det är så många fladdermöss som lever i stora grupperingar, att de har utsatts så mycket för bakterier och virus genom årmiljoner, då de lever så tätt inpå varandra. Det finns ju fladdermusgrottor i södra USA där det bor 20 miljoner fladdermöss, så det är klart, de bor på varandra hela tiden.
A: Oj, oj, oj!
J: Så blir någon sjuk där så smittar det fort, och då har man anpassats till det i många miljoner år, så då är det inte så konstigt att de har hittat ett försvar.
A: Man får tänka på det. Det är många miljoner år som det har byggts upp.
J: Ja. Sen kan det eventuellt finnas en koppling till att de flyger, för det bildas väldigt mycket restprodukter och så, det är en sån energikrävande process att flyga, så att i cellerna bildas deras produkter som måste tas omhand och då blir det en bieffekt av att även andra främmande partiklar, virusbakterier och så vidare tas om hand lika effektivt. Men sanningen är väl att man kanske inte vet exakt.
A: Du nämnde också i en intervju att man skulle kunna använda fladdermöss i medicinsk forskning just utifrån det här med deras starka immunförsvar. 
J: Ja, eftersom de har så pass bra immunförsvar. Ju mer vi lär oss om det, desto mer kan vi använda oss av den kunskapen för egen del. Och det finns ju ett par exempel, om vi återgår till exempelvis vampyrfladdermössen, så när de dricker blod från ett byte så producerar de i sin saliv ett ämne som kallas för drakulin. Det är blodförtunnande, så att blodet lätt ska rinna, helt enkelt. Och det ämnet har man faktiskt använt medicinskt för att stoppa blodproppar och liknande. Sen finns det exempel på att man hittat, när fladdermöss vaknar ur sin vinterdvala, så har man sett att nerver i till och med hjärnan har återbildats under vintern, för att spara energin, och sedan, oj, nu slog jag till mikrofonen, och sedan återskapas de på våren.
Och det här proteinet som krävs för att den processen ska komma igång, det verkar som att det saknas hos patienter med alzheimers och liknande. Så att där kanske man har hittat någonting som man kan använda sig av också. Så det finns en del såna här spännande saker med fladdermöss.
A: Så det är verkligen inte bara någon nackdel med det, som många tror.
J: Nej, de har vi mycket att lära av.
A: Verkligen jättespännande. Men vad händer för dig nu framöver? Nu har du jobbat stenhårt, förstår jag, med "Mörkermanifestet". Det är en fantastisk bok. Vad har du framför dig nu då?
J: Ja, ikväll ska jag träffa utlandsagenten, så jag hoppas att det blir lite utlandslansering. 
A: Med "Mörkermanifestet" just eller?
J: Precis.
A: Jaja! Vad kul!
J: Efter det blir det till att börja fila på någonting nytt, sen, om det handlar om mörker eller fladdermöss eller någonting annat, det får jag väl se lite grann. Det ska bli skönt att sätta sig någonstans och börja skriva på någonting nytt.
A: Ja.
Nu ska vi köra lite "Antingen eller"-frågor, och sen ska du få skriva i gästboken.
Te eller kaffe?
J: Ja, då får jag säga kaffe.
A: Kött eller grönsaker?
J: Ja... Hade jag tvingats att bara äta det ena eller det andra alltid så hade jag nog fått säga grönsaker, men jag gillar ju en grillad köttbit, det gör jag. Men okej, jag säger grönsaker.
A: Japp. Bok eller film?
J: Bok.
A: Tankspridd eller fokuserad?
J: Tankspridd.
A: Hemmakväll eller utekväll?
J: Ja, såhär efter corona får jag nog säga utekväll, men normalt sett hemmakväll. 
A: Jag förstår precis. Nytt eller gammalt?
J: Gammalt.
A: Prata eller lyssna?
J: Lyssna.
A: Och så har vi ljus eller mörker.
J: Då måste jag säga mörker.
A: Ja, det är klart att "Mörkermanifestets" författare måste säga det!
/skratt/
Då ska vi se.
Gästboken har du här. Den är ganska liten. Vi ska se om vi hittar varandra.
J: Ja.
A: Nu har vi ett hål här mellan borden, där gästboken är.
J: Japp.
A: Och så har du pennan där.
J: Jag hör ett pennljud, men... 
A: Där har du den!
J: Ja, och tanken är alltså att jag ska skriva i mörker nu då?
A: Jepp!
J: Mm.
A: Och då har du på höger sida där gemet sitter en tom sida, och där kan du... Skriva vad du vill.
J: Jag är ganska känd för att skriva oläsligt i vanliga fall, så...
A: Då har du något att skylla på nu, varför det ser illa ut!
J: Ja, precis!
U: Det kanske är jättetvärtom, att du skriver bra när det är i mörker.
J: Kanske.
A: Det är klart, när det är "Mörkermanifestets" författare, tror du inte det! /skratt/
J: Jaha, då har jag skrivit någonting i alla fall.
A: Ja! Vad har du skrivit nu då?
J: Ska jag säga det?
A: Ja!
J: "Carpe noctem" skrev jag. 
A: Vad sa du, carpe?
J: Carpe noctem.
A: Betyder det "fånga natten", eller?
J: Ja, precis!
A: Ja, just det! Tusen tack, Johan, för att du kom hit. Det var jätteintressant.
J: Ja, det var väldigt spännande att sitta här och inte se. Det är faktiskt rätt skönt.
A: Ja, för du har ju varit här som gäst och ätit middag och njutit av Ulfs show, och nu har du blivit intervjuad i mörkret! Och du har blivit intervjuad många gånger tidigare. Är det någon skillnad?
J: Ja, det skulle jag faktiskt säga. Jag tror att det här var lättare. Jag behöver inte fundera på vart jag ska titta någonstans och jag kan sitta och blunda om jag känner för det eller så. Det var lättare att fokusera på det som var viktigt. Så att jag tyckte att det kändes riktigt bra.
A: Ja, men vad kul! Det var superintressant och jättekul att ha dig här. Känner du dig redo, Johan? Kom ut i ljuset!
J: Det är nästan så att man inte längtar ut till ljuset, utan det är rätt skönt att sitta kvar.
A: /skratt/ Ja, precis!
U: Men vi smyger ut i ljuset ändå.
A: Tack för att du har lyssnat. Och vill du komma i kontakt med oss på I mörkret med så mejla på hej@imorkretmed.se. Vi finns även på hemsidan imorkretmed.se och på Facebook. Och även Instagram under hashtagg #imorkretmed. Vi är tillbaks igen om en vecka och då med mig och Fatmir Seremeti. Vi hörs då.